‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫היום ב"עיר הרוחות",‬
‫יש לנו בקשה מיוחדת‬ ‫מהחברה של מועדון הרוחות, זן.‬
‫היי, אני זן.‬
‫וכן, אימא שלי ניהלה פעם בית קפה‬ ‫בטוקיו הקטנה.‬
‫זאת אימא שלי, שניהלה את ה"אטומיק".‬
‫זאת אימא שלך?‬
‫איך נוכל לעזור?‬
‫היא פשוט קצת…‬
‫רועשת.‬
‫אימא, עכשיו ארבע בבוקר.‬
‫אופס. סליחה.‬
‫במיוחד אם היא לוקחת בחשאי את הקפה שלי.‬ ‫היא שותה ממש מהר, ואז היא נהיית ממש נמרצ
‫היא שרה את אותו שיר כבר שבועות‬
‫כי אני לא נותן לה לנגן את התקליט יותר.‬
‫כלומר, קראו לה "ננסי האטומית"‬ ‫מסיבה מסוימת.‬
‫חשבתי שהיא תירגע בתור רוח רפאים, אבל לא.‬
‫מה? אימא שלך היא רוח?‬
‫כן.‬
‫אפשר לפגוש אותה, בבקשה?‬ ‫-בטח.‬
‫אני מוכנה.‬
‫- ביתה של זן -‬
‫אני ננסי סקיזאווה.‬
‫קוראים לי "ננסי האטומית".‬
‫ניהלתי את בית הקפה של הוריי‬ ‫שנקרא "הקפה האטומי".‬
‫למה קראתם לו הקפה האטומי?‬
‫אבא שלי היה די מרדן,‬
‫ואלה היו חלק מהשאלות‬ ‫שרבים מהמראיינים שאלו אותי.‬
‫אני אמרתי, "אבא, למה קראת לו הקפה האטומי?"‬
‫"ובכן, כי אף אחד לא שכח את הפצצה האטומית,‬
‫אז אך אחד לא ישכח גם את האוכל שלנו."‬
‫בהתחלה, בשלט שלנו לא היה כתוב רק‬ ‫"הקפה האטומי". היה עליו…‬
‫ממש מעל הנאון.‬
‫הקהילה הייתה קצת כזה,‬
‫אלוהים, מאטובה־סאן, זה לא מעט קשוח?"‬
‫הוא לא רצה להוריד, אבל בסוף הוא אמר,‬
‫"בסדר, אבל לא אוריד את השלט,‬ ‫ולא אשנה את השם".‬
‫אני חושבת שהוא…‬ ‫הקהילה היפנית־אמריקאית שהוכנסה למחנות…‬
‫שלחו אותך למחנה?‬
‫טוב, זה לא היה מחנה קיץ.‬
‫המשפחה שלי נשלחה למחנות מעצר.‬
‫- הוראות לכל האנשים משושלת יפנית -‬
‫לעגו לנו הרבה.‬
‫אפילו לי, כשהלכתי לבית הספר.‬
‫שנאתי היסטוריה,‬ ‫כי כשהגענו למלחמת העולם השנייה,‬
‫הייתי חשה אפליה,‬
‫כאילו שאנחנו היינו הפושעים.‬
‫הרגשתי לא שייכת לשום מקום.‬
‫בית הקפה שלי היה מקום‬
‫שבו התקבלו בברכה כל האנשים השונים,‬
‫במיוחד פאנקיסטים ומוזרים.‬
‫כל הדחויים.‬
‫זה היה מקום שבו כולם היו שונים‬
‫ורצויים.‬
‫אני הייתי ממש שונה‬ ‫מכל שאר היפנים־אמריקאים.‬
‫השתעממתי להיות נורמלית,‬
‫ורציתי ליהנות.‬
‫הייתה לנו תיבת תקליטים בבית הקפה, ולהקות,‬
‫להקות מקומיות שהקליטו תקליטים.‬
‫הן היו מבקשות ממני,‬
‫"היי, אנחנו בדיוק הקלטנו משהו, ננסי.‬
‫את יכולה לשים את זה בתיבת התקליטים?"‬ ‫ואני כזה, "כן, תכניסו".‬
‫ותיבת התקליטים,‬ ‫ככה היא נהייתה ממש מפורסמת.‬
‫אבל הכול נעלם עכשיו.‬
‫הם בונים שם תחנת רכבת.‬
‫עדיין יש לי…‬
‫יש לי שני פטפונים, ואני…‬
‫את יודעת, פשוט מוציאה את התקליטים‬ ‫ומשחקת איתם לבדי.‬
‫היי, יש פה דלת.‬
‫סליחה. שכחתי שלא כולכם רוחות.‬
‫כן. לכן זן קראה למועדון הרוחות.‬
‫כי ניגנת את התקליטים חזק מדי בבית‬ ‫ושברת דברים‬
‫וגנבת את הקפה שלה.‬
‫מה? אני לא גונבת קפה.‬
‫בטח שכן.‬
‫פיטר.‬
‫היי, פיטר.‬ ‫-זלדה!‬
‫מה?‬ ‫-זלדה!‬
‫פיטר.‬ ‫-יש לי סרטון של הרוח.‬
‫בסדר.‬ ‫-היא קרובה אליי.‬
‫גם אני מצאתי רוח.‬ ‫-איפה הרוח שלך?‬
‫לא, היא פה.‬
‫היא מתווכחת עם הבת שלה על אוכל.‬
‫בואי ניפגש בספרייה.‬
‫בסדר, פיטר.‬
‫אפשר לקבל טרמפ לספרייה?‬
‫מועדון הרוחות ממש ישמחו לפגוש אותך.‬
‫אני אוהבת כמה שאת רכה.‬
‫תודה.‬
‫- הספרייה הציבורית של לוס אנג'לס -‬
‫את כל כך רכה, ננסי.‬
‫אהבתי את הקוצים שלך.‬ ‫-תודה, תומאס.‬
‫אהבתי את שלך.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫תרגיש.י מתחת לבית השחי שלה. זה ממש רך.‬
‫זה מדגדג.‬
‫"פיטר, פה־פה־פיטר‬
‫זה אני, אני פיטר‬
‫פיטר, פה־פה־רי, פה־רי, פה־רי‬
‫פה־פיטר"‬
‫זה אני, פיטר, ויש לי הודעה למועדון הרוחות.‬
‫קולות מוזרים בוקעים‬ ‫מתיאטרון ילדים בהיילנד פארק.‬
‫התכוונת לאקו פארק?‬
‫הם עברו.‬
‫ואיזה רוח כל הזמן מציקה להם‬ ‫בזמן שהם מתארגנים.‬
‫היא מפריעה הופעות?‬
‫עוד לא היה להם מופע.‬ ‫בואו אחריי למעלה למשרד שלי.‬
‫הנה הראיות.‬
‫מישהו ממשיך לעשות רעש‬ ‫שמפחיד את מפעילי הבובות.‬
‫אני מזהה את הצליל הזה. זה פטפון.‬
‫זה הצליל שהוא משמיע כשמחליקים אותו עם היד.‬
‫כן.‬
‫את הרוח שרודפת את התיאטרון?‬
‫לא, אני רק רודפת את בית הקפה של בתי.‬
‫אולי ננסי האטומית‬ ‫יכולה לבוא איתנו לתיאטרון‬
‫ולעזור למצוא את הצליל של הפטפון.‬
‫היי! זן יכולה להסיע אותנו לשם.‬
‫יש!‬ ‫-יש!‬
‫רגע. מה?‬
‫בילדות,‬ ‫הלכתי לתיאטרון המריונטות בוב בייקר.‬
‫הלכתי עם אבי,‬
‫אבל תמיד הלכנו באמצע היום,‬ ‫כשלא היה אף אחד.‬
‫הריקנות הרגישה לי עצובה.‬ ‫הוא זקוק לאנרגיה הילדותית כדי להרגיש חי.‬
‫- תיאטרון המריונטות -‬
‫שמי אריק דה לה קרוז.‬ ‫אני עובד בתיאטרון המריונטות בוב בייקר.‬
‫זה תיאטרון בובות שנמצא…‬
‫היה באקו פארק במשך 60 שנה,‬
‫ולאחרונה עברנו‬
‫כי בוב מכר את התיאטרון לפני שהוא נפטר,‬
‫ואנחנו נמצאים עכשיו בהיילנד פארק.‬
‫התיאטרון מוכן לפתיחה?‬
‫לא. עוד לא הצלחנו להופיע.‬
‫הרוח ממשיכה להציק לנו.‬
‫איך התחלת לעבוד פה, אריק?‬
‫נהגתי ללכת עם דודי אלכס.‬
‫הוא היה גנן,‬
‫והייתי הולך איתו כדי לגרוף את הדשא בשבתות.‬
‫אז כל שבת שנייה הוא היה אומר,‬ ‫"נלך לבית ה"פייאסו".‬
‫באנגלית זה אומר "ליצן".‬
‫היי, לבית הליצן היו נעליים גדולות?‬
‫לא, זה היה בית רגיל.‬
‫אז עבור…‬ ‫-הפעמון היה עושה "הונק" ומשפריץ מים?‬
‫היי, פיטר. תירגע, בסדר?‬
‫ורק כשנה או שנתיים אחר כך‬ ‫פגשנו אותו לבסוף.‬
‫זה היה בוב, ושאלתי אותו, "מה אתה עושה?"‬
‫והוא אמר, "דודך לא סיפר לך‬
‫שתיאטרון הבובות‬ ‫ברחוב הראשון בגלנדייל שייך לי?‬
‫אמרתי, "בוב,‬ ‫אתה מקבל מתנדבים בתיאטרון או…?‬
‫והוא אמר, "אולי תראה מופע בסוף השבוע‬ ‫ואם תאהב את מה שתראה, נדבר על עסקים".‬
‫אז באתי למחרת, בשבת, נכנסתי לתיאטרון,‬
‫נדהמתי מכל האורות והקישוטים על הקיר‬
‫והציורים והתמונות‬
‫ומהבובות של דיסני שראיתי.‬
‫ופחות או יותר, התחלתי משם.‬
‫יש לי שאלות לאריק.‬
‫תגיד, אתה נשוי? יש לך ילדים?‬
‫תצא לדייט ותמצא בחורה נחמדה.‬
‫אימא.‬
‫יש פה רוחות, אריק?‬
‫ובכן, בוב.‬
‫אחרי שהוא נפטר, היו רגעים‬ ‫שהייתי מרגיש את נוכחותו בחדר המסיבות.‬
‫לפעמים אני מרגיש אותה כשאני מופיע.‬
‫כלומר, בוב היה מורה נהדר, חבר.‬
‫בוב נהג לומר שכשעובדים בתיאטרון,‬ ‫הנשמה שלך שייכת לתיאטרון.‬
‫ובוב הוא לא היחיד שנשאר.‬
‫אנשים חשו ברוחות אחרות באזור.‬
‫הייתה לנו פעם מנורת לילה.‬
‫קראנו לה "מנורת הרוחות", ובכל ערב,‬
‫לפני שיצאנו, היינו שמים אותה, נורה יחידה,‬
‫במרכז התיאטרון ומדליקים אותה.‬
‫ואני זוכר ששאלתי את בוב כמה פעמים,‬
‫והוא אמר,‬ ‫"ההופעה חייבת להימשך למרות שחשוך".‬
‫הנה. שמעתם?‬ ‫-רואים?‬
‫שמעתי.‬
‫בהחלט קלטתי קולות של "בו".‬
‫זה קרה כשאריק אמר, "ההופעה חייבת להימשך".‬
‫אני חושבת ששמעתי את זה מפה.‬
‫זה בסדר. זה המקום שבו הבובות ישנות.‬
‫הן ישנות עם עיניים פקוחות?‬
‫כן.‬
‫ההופעה חייבת להימשך.‬
‫שמעתי. מכאן.‬
‫ההופעה חייבת להימשך!‬
‫ההופעה חייבת להימשך.‬
‫ההופעה חייבת להימשך!‬
‫אני רואה אותו. הנה.‬ ‫-ממש שם.‬
‫במדף התקליטים.‬
‫אני מדבר תקליטית. אני אנסה לדבר איתו.‬
‫הוא אומר שהוא רוצה‬ ‫שתנגנו יותר מהמוזיקה שהוא אוהב.‬
‫איזה מוזיקה הוא אוהב?‬
‫הוא רוצה יותר מוזיקה אלקטרונית.‬
‫זה לא מה שאתה אוהב, פיטר?‬
‫אתה בטוח שהוא לא מדבר? אתה יכול לדבר?‬
‫כן, אני יכול לדבר.‬
‫איך קוראים לך? אתה בוב?‬
‫לא, אני וולטר.‬
‫היי, וולטר.‬
‫היי.‬
‫היי, וולטר.‬
‫היי, אריק.‬
‫היי, למה אתה בוכה, וולטר?‬
‫כי לא היה מופע כבר הרבה זמן.‬ ‫אני מתגעגע להופעות.‬
‫ניסיתי לנגן תקליט כדי להתחיל מופע.‬ ‫אבל יש לי רק פטפון ריק.‬
‫היי, אני לא הופעתי המון זמן.‬
‫בוא נופיע ביחד. יש לי המון תקליטים.‬
‫למה אנחנו מחכים?‬
‫כן, בואו נתחיל במופע.‬
‫- בקרוב -‬
‫- מופע בובות‬ ‫בהשתתפות ננסי האטומית -‬
‫חברים!‬
‫- תיאטרון המריונטות בוב בייקר -‬
‫אני אוהב שלבובות יש בית.‬ ‫יש בו קהל, קהל חי.‬
‫לדעתי היילנד פארק זה מקום נהדר.‬
‫יש תחושה שממש נכנסים לתוך המופע.‬
‫אני אוהב לבצע פעולות קטנות‬ ‫שבוב הראה לי בשביל הכיף,‬
‫לגרום לקהל להיות תמיד חלק ממופע.‬
‫זו הרגשה טובה כשהקהל ממש נהנה.‬
‫ולחיות את הרגע במופע‬
‫ועם הבובה, ואתה רוצה כזה…‬
‫"זה מדהים. אנחנו נהנים".‬
‫לדעתי זה מהנה לשני הצדדים.‬
‫היי, זן.‬ ‫-כן?‬
‫את ואימא שלך אהבתן את אותם דברים?‬
‫לרגע אחד בכיתה ח',‬
‫הייתי קצת גותית,‬ ‫ואימא שלי הייתה ממש מאושרת.‬
‫הייתה לי חצאית תחרה קלסית‬
‫שקניתי ב"ארדווארקס",‬
‫והייתי לובשת אותה עם פלנל שחור קלסי,‬
‫והייתי מתאפרת באיפור לבן ואודם אדום.‬
‫זה היה… ונעליים צבאיות. זה היה כל כך מביך.‬
‫זה לא היה משהו מגניב.‬
‫היי, הייתי גאה בך מאוד.‬
‫כי התלבשתי מוזר?‬
‫כן!‬
‫ופעם נוספת,‬ ‫השכונה ניצלה על ידי מועדון הרוחות!‬
‫ננסי מצאה מקום חדש לתקלט בו,‬ ‫כדי שזן תוכל לשתות קפה,‬
‫וולטר הפסיק להפחיד אנשים,‬
‫וכולם נהנו לצפות בריקוד החתולים של אריק.‬
‫מועדון הרוחות שולט! ביי.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬