- Tidigare i Revolution... - Du är inte hon, eller? Du är en nano.
Vi är väldigt nyfikna på er alla.
Jason, jag ber dig, snälla!
Var är Jason? Är han död?
- Vem gjorde det? - Jag. Det var det sista jag ville-
-och jag hatar mig själv för det. Så, om du ska döda mig, gör det bara.
Folket i stan... de litar på dig.
- Marion! - Du och Truman.
Vi är förlovade. Jag trodde att han och patrioterna-
-kunde ställa allt tillrätta.
- Var är Miles? - Miles kan ta hand om sig själv.
Du har dragit in honom i smeten.
Vart fan vill du komma med det här, heligare-än-du skiten?
Du är en hycklare, som drar ner honom i smutsen.
Ed, kul att se dig.
Hur har resan varit, bekväm?
- Bara bra, sir. Tack. - Tyvärr har vi lite ont om tid.
Jag hade precis ett möte med, Roger Allenford. Sätt dig.
- Jag tror att jag står. - Det är inte en bön.
Vad sägs om ett samtal om misslyckande, Ed?
- Jag kan inte undgå att märka... - Sir, lyssna...
Din befälhavare talar!
Jag kan inte undgå att märka...
...hur en av våra största, viktigaste, operationer, vi har jobbat på i månader-
-har gått åt helvete, i Austin. General Carver, borde vara död.
Texas och Kalifornien borde ha skurit varandra i strimlor nu-
-med att bana väg för vår programförklaring. Men inget händer.
Vill du veta varför?
För både Miles Matheson, och Sebastian Monroe, är utanför Willoughby-
-som förmodas vara din stad.
Så förklara för mig hur allt det, inte helt och hållet är ditt fel.
- Sir, med all respekt, det är skitsnack. - Sätt dig, Ed.
Sitter jag ner, skjuter du mig. Svaret är, nej, sir. Jag sätter mig inte.
Jag är trött på att sitta. Det är allt jag har fått gjort-
-när du har skickat andra till Willoughby, för att göra mitt jobb.
Om du måste döda mig för att följa order, gör det då-
-men om det här har misslyckats, sir, är det inte på grund av mig.
Det är på grund av dig...
Sir.
Hilary, hade samma svada.
Okej.
Okej?
Om du vill ha en chans, får du den, men du har inte så mycket tid.
Bara för att Texas och Kalifornien inte krigar, kan vi fortfarande tända stubinen.
Miles!
Mamma!
Hej, Shaw. Kul att se dig.
Välkommen tillbaka, sir.
- Bangården tar sig. - Ja, sir. Hur var resan?
- Ärligt talat, bättre än väntat. - Fick du mitt meddelande?
- Det gjorde jag. Var är han? - Det här är Ike Corbett. - Ike...
- Berätta för Truman vad du sa till mig. - Ja, sir.
Jag kollade mina snaror vid den kemiska fabriken. Jag såg ett läger, folk...
...massor av människor.
Tack, Ike.
Du är en sann patriot, och jag uppskattar ditt arbete.
Det måste vara de. - Hur snabbt kan du mobilisera dina män?
- Hur snart behöver du oss? - Nu, skulle passa bra.
Vi ska lasta av behållarna.
Och du...
...leta reda på Tom Neville.
Säg att hans tjänster inte längre behövs.
Ja, sir.
Vad gör du?
Människorna ser riktigt glada ut.
De är inte glada. Det är fejkat. En lögn, för att sälja tidningar.
- Är det något som stör dig? - Jag kan inte göra det här längre.
- När får jag tillbaka Priscilla? - Inte ännu.
Vad betyder det... en dag, en vecka, ett år?
Det betyder, när jag är klar.
Måste jag ligga här länge till, tar jag livet av mig, och sedan dig.
Han mår åtminstone bättre.
- Det är inte så illa som det ser ut. - Jag är bara glad att du tog dig ut.
Tja, det var...
...det var på grund av det här, kommer du ihåg?
Du minns det inte.
Där är han. Jag tog med lite medicin. Om det är okej med mamma.
Ja, kanske senare.
Sen när, i världshistorien, har du någonsin nekat till en drink?
Gör du det här?
Nej, men du borde springa.
För att du är mycket långsammare än alla andra. Lita på mig, spring.
Jag tycker vi springer!
Vad tog det åt Fat Boy Slim?
Spring!
S02E20 *Tomorrowland*. Översättning: ammi [STfA].
Det är senapsgas!
Ni måste högre upp! Ta er högre upp!
Skynda på!
Spring till lastbilen!
Gå in! Gå in!
- Aaron! - Priscilla! Hon är kvar där ute!
- Vi måste hämta henne! - Nej, jag är ledsen! Gå in!
Fan också. Jag måste ut till mina killar.
Gör du det, är vi alla döda. Var tyst nu.
- Hej! - Hej.
- Du är hemma tidigt. - Japp. Resan blev kort.
Jag bara packade upp.
- Jag kommer hem till middagen ikväll. - Åh, jag... jag måste träffa pappa.
Efter det, då. Älskar dig.
Priscilla?
- Hur klarade du dig? - Jag gömde mig i ett gammalt kylskåp.
Aaron, sa att du varnade honom om senapsgasen. Hur visste du det?
Jag kände det på doften. Gjorde inte du det?
Såret du har... det tänker väl inte spricka upp igen, eller hur?
Förmodligen inte.
Vi har bara tio magasin kvar.
- Hur tänker du? - Om det är så de vill spela det...
Senapsgas. Då slår vi tillbaka, dubbelt så hårt. Vi slår dem i deras eget spel.
- Vill du stjäla lite? - En gasbehållare, på rätt ställe-
-kan slå ut 50 patrioter, kanske fler. - Och vad är rätt ställe?
Där det gör som mest skada.
Även om det är mitt i Willoughby.
Och jag vill inget höra, varken från bitchen, gamlingen, eller dig.
- Det är slutsnackat nu, Miles. - Okej, lyssna... Håll käften en sekund.
Vi sitter här och argumenterar om rätt och fel-
-samtidigt som vi förlorar, Miles. Vi förlorade 20 män i dag.
Det enda som betyder något, Miles, är att slå de här killarna.
Om vi måste ödelägga någon stad under tiden, då får det bli så.
För att det är krig, och killen jag kände, brukade förstå det.
Jag fattar.
Jag är med.
Vi ska ge dig en chans att betala tillbaka.
Okej, fram med det. Säg vad du vill säga.
Ursäkta. Vad exakt vill du att jag ska säga?
Du vet, vilken jävel jag är som ska stjäla den här gasen.
Hur den kommer att döda en massa oskyldiga människor.
Inte den här gången. Du bryr dig inte. Varför skulle jag?
- Jag har inte många alternativ, Rachel. - Det handlar om dig och Bass-
-och vad fan det nu är.
Jag har aldrig kunnat konkurrera, och jag har slutat att försöka.
Du och jag... är färdiga med varandra.
Bass, vinner.
Vad får dig att tro att planen fungerar?
För om de slog till så hårt första gången, vill de avsluta jobbet.
Fortsätt gå, genier.
Jag är ledsen för Rachel.
Hon är en... söt tjej.
- Så... Hur ska du göra det? - Göra vad?
Du har den här stora planen om att återskapa Monroerepubliken.
Jag vill veta hur.
Vi har fortfarande trupper i hela nordost.
Vi dyker upp. Det kommer att vara som en andra andning.
Tar hand om patrioterna, sedan är Georgia vidöppet.
Vad?
Det här handlar inte bara om Monroes republik. Det handlar om östkusten.
Ligger där och väntar, Miles.
Heller vi än patrioterna. Vi kan åtminstone återskapa lite sunt förnuft.
Sunt förnuft, visst. Och sluta säga "vi", som att jag är en del av det här.
Men, Bass, vad händer om det blir samma mardröm som det var förrut?
Den här gången blir det annorlunda, Miles.
Jag har lärt mig av mina misstag.
Jag kan inte göra det ensam, jag vet. Grabben hjälper till.
Kanske... Jag ska inte...
...insistera, men kanske en dag... vill du också hjälpa mig.
Vilket jag verkligen hoppas att du gör.
- Du, Rachel. - Ja?
- Jag ska leta efter mat. Snart tillbaka. - Vänta. Jag följer med dig.
Aaron?
Tom Neville.
Du är Trumans man... Shaw, eller hur?
- Varit ute och letat efter Monroe? - Det har jag.
Någon tur?
- Du snokar, eller hur? - Ja.
Jag tar det som att Truman vill ha en lägesrapport.
Du känner chefen. Svårt för honom att sitta, med en stake i röven.
Följ med in.
Jag har varit överallt i hela skogen. Imorgon jag ska söka på norra sidan.
Jag hittar honom.
- Vill du ha en drink? - Jag har tyvärr inte tid.
Kom igen... bara en drink.
Stanna ett tag.
Ledsen för det där.
Jag tillverkade den själv.
Jag är lite av en pedant, vad det gäller personlig säkerhet.
Gör det bekvämt för dig. Vi har en hel del att prata om.
Behöver du hjälp?
Om du inte släpper mig, är du död.
Är det vad du tror?
Så du kom för att döda mig.
Det innebär att någon, någonstans i DC, kommer att döda min fru, eller hur?
Jag vet ingenting om det.
Den enda anledningen till att ditt folk höll henne vid liv, var auktoritet.
Jag säger ju att jag inte vet!
Hon är död... Eller på god väg, eller hur?
Jason hade rätt... exakt rätt om ert folk.
Jag var en idiot, och nu har jag förlorat båda två.
Förlorat allt jag någonsin...
...brydde mig om.
Jag ville inte lyssna på min son. Han försökte tala om det för mig.
Och det, kommer att förfölja mig resten av livet.
- Snälla. - Ni mördade min fru, min son.
Mathesons bitch, må ha tryckt av, men ni patrioter, laddade vapnet.
Ni är alla lika skyldiga, och ni ska få lida.
Bob, var en bra man. Och han hade tur att ha en dotter som dig.
Se på dig. Du är fortfarande här varje söndag, punktlig som en klocka.
- Vad fan vill du? - Bara prata. Följ med mig.
Jag tänker inte gå någonstans med dig.
Tyvärr, men du har inget val.
Så vad är det här?
- Är jag bara ett lockbete nu? - Pappa vet vad han gör.
Verkligen? 20 av mina bröder kvävdes i dag.
Din farsgubbe leder oss bara ner i våra gravar.
Kul, för jag vill minnas att du sprang iväg, när alla dina bröder dog.
Klandra inte honom.
Du, som är Monroes lilla slampa, talar inte så till mig!
Du känner inte mig, var jag kommer ifrån, eller vad jag har gjort.
Du vet ingenting.
Så visa lite respekt.
Ni två, går bakom dem. Ni tre, följer med mig.
Hallå där!
Svida om, mina damer.
Vi ska ha lite kul med de här.
Förlåt. Förlåt. Förlåt. Jag har inte... Jag såg dig inte.
Sir?
Ser de inte lyckliga ut?
Det är precis som i tidningen, minns du?
- Vad har du gjort? - Varför skulle folk uppfinna något-
-som senapsgas, Aaron? Räcker det inte att bara döda?
Jag går.
Men vi har så mycket att prata om.
- Jag har goda nyheter. - Du har aldrig goda nyheter.
Jag har observerat, experimenterat. Jag har sett Miles rasande.
Jag har sett dig rädd. Och jag äntligen dragit en slutsats.
Människorna, är problemet. De är olyckliga.
Är det din stora slutsats? Det kunde jag ha berättat.
Människor är våldsamma, irrationella. Du är rädd för dem, av goda skäl.
De kommer inte att sluta förrän de bränner ner världen. Det är deras natur.
Men... tänk om vi kunde ändra deras natur?
Hur?
Jag har ändrat deras limbiska system.
Om jag kunde göra dem glada, skulle allt bli bra, eller hur?
Okej. Visst...
Lycka till med det... Verkligen.
Vart ska du?
Jag sa ju till dig... att vi har så mycket, att prata om.
Kom igen, grabbar, whisky utanför.
Miles? Vad är det här? Miles? - Vad gör du?
En hemkokt specialare. Blanda lut och vatten, det neutraliserar senapsgas.
Vi skulle använda gasen, eller hur?
Ja. Bara inte på det sättet du tänkte.
Gene?
Så, Miles, den här, lilla scenen med Rachel, det var...
Gode Gud, det var teater.
Marion, det här är högkvalitativ militär senapsgas.
Patrioterna använder den på oss.
Och Gud vet vem mer.
Gult kors...
Jag såg en order som sa att de fraktade 100 ton av något som kallas "Gula Korset".
- Vad behöver de så mycket för? - För att döda oss, din dumma bitch!
Gud, vi... nu har vi inget att bekämpa dem med, Miles!
För vad, va?
Hur mycket mer bevis behöver du?
De är inte det prydliga U.S. du tror. Då skulle de inte använda det här vapnet.
- Vad vill du att jag ska göra? - Ingen har bättre koll på Truman än du.
Vi behöver dig. Berätta för oss vad han har för sig.
Du har ljugit för mig. Dömt mig.
Att jag är... jag är... en idiot.
För att du vill ha Trumans bitch i ditt lag?
Nåväl, vi fick in en spion i Trumans hus.
Och om hon övertygar andra människor i staden, har vi en motståndsrörelse.
Vem bryr sig? Vi kunde ha använt gasen.
Vi kunde ha slagit ut en lastbil med patrioter.
- Och alla andra som var i närheten. - Du sa att du ville vinna!
Det vill jag.
Och jag ska.
Men vi kommer inte att använda gas. Vi ska inte döda oskyldiga människor.
Vi är de goda. Det är dags att vi börjar agera som det.
Vem är du?
Gud, du är så insyltad med Rachel.
Åh, nej, nej, nej. Det här har ingenting med Rachel att göra.
Det handlar om dig och mig.
Jag försökte på ditt sätt, hela vägen till Philly.
- Se hur bra det fungerade. - Jag sa ju... Det är annorlunda nu.
Nej, det är det inte.
Du kommer att fortsätta att göra samma brutala misstag med att döda människor-
-som bryr sig om dig. Och du... du kommer du sluta ensam.
Vet du varför? Du inte har förändrats.
Du har fel.
Stanna. Eller gå. Jag bryr mig inte.
Den här gången, ska vi göra det på mitt sätt.
Hej.
Så Monroe och Connor är borta.
Ja, antingen kommer de tillbaka, eller inte.
Förstå mig rätt...
Det är inte för att jag inte är glad över det här, för det är jag.
Men vad är det med dig?
Jag försökte berätta det tidigare.
- Det här... ser du det? - Ja. Det är ett gitarrplektrum.
Inte vilket som helst. Det är...
Ett 1960-tals vintage Fender celluloid.
Ganska sällsynt, redan innan strömavbrottet.
Men jag hade ett likadant. Natten som...
...du och jag träffades första gången. En barbecue i Evanston, minns du?
Så när jag låg där i källaren, och nästan förblödde-
-såg jag det här framför mig. Och jag tog det.
Vad?
Du är en bedrövlig människa.
Ursäkta?
Det är vi båda.
Du ödelade världen. Jag satte spiken i dess kista.
- Ett jäkla par. - Okej.
Men med... men med allt vi har gjort, du...
...borde vara cynisk... utan hopp.
Men du försöker verkligen.
Försöker bli bättre, försöker bygga upp något bättre för Charlie.
Och hur kan jag stämpla ut, utan att åtminstone försöka göra samma sak?
Du måste få veta, att jag inte krälade upp ur hålet för egen maskin.
Du och Charlie drog upp mig.
Tack.
Vad gör vi här?
Vi behöver inte Miles.
Vi ska ta det som rätteligen är vårt, utan honom.
Tom. Ta det lugnt.
Det är svårt... att se sin son sväva i fara.
Du vet... du måste verkligen uppskatta ironin i det.
Hela den här tiden, var du min biljett till allt.
Och nu när jag tog dig till slut... har min biljett gått ut.
Vill du döda mig, Tom...
Döda mig.
Men du ska släppa min son.
Jag vill inte döda dig.
Du och jag... har ett jobb att göra.