Tidigare i Revolution.
Jag är ledsen.
- Det här är omöjligt. - Det är nanotekniken, eller hur?
- Du är prisjägare. Sätt en kula i honom. - De vill ha honom levande.
Jag heter Justine Allenford, minister i U.S.As regering. Vi är patrioter.
De släppte bomberna, och jag ska slita dem i stycken. Vapen! Ner!
- Jag vill hjälpa dig. - Vill du?
- Killen är från en krigsklan. - Jag är Titus Andover. Här är min familj.
Han. Inte han.
Jag kan inte riskera att du mördar fler av mina barn heller.
Han räddade mig. Jag är skyldig honom en tjänst.
Är han värd det?
Min hustru, Jessica. Hon är diabetiker. Fick njursvikt för ungefär två år sedan.
Avlagringarna i hennes blod bygger upp toxinnivåer-
-som njurarna inte klarar av, och vi kan precis inte få dialys på St.Mary's.
Men lösningen är enkel.
Om hennes blod är förgiftat, ersätter vi det bara, med friskt O-.
Om, och om, och om igen, så länge hon behöver.
Innan du dör, vill jag tacka dig, från oss båda.
Miles.
- Du borde inte ha kommit. - Du har gjort dummare saker för mig.
Andas djupt.
Snälla, kan vi dra fort som fan härifrån nu?
- Vi måste ta med henne. - Varför?
Vi kan inte flytta henne.
Tro mig. Du vill väl inte att Willoughby ska jaga oss hela natten? Ta med henne.
- Rachel, och du, följer med mig. - Vart ska ni?
Stick bara. Vi kommer sedan.
Vi ska ut härifrån.
Sno dig.
Vem sa att du skulle skjuta?
S02E03 *Love Story*. Översättning: ammi [STfA]
Okej. Vi är på banan.
Nu jobbar vi för patrioterna. Grattis.
- Vad händer nu? - Vi klipper alla band med vilka vi är.
Vi använder våra alias.
Vi blöder rött, vitt, och blått tills vi kan döda dem.
För din mor.
Var börjar vi?
Nästa!
Vi skulle jobba med säkerhet, inte sleva upp mat.
Du ser säkert bra ut i hårnät. De här patrioterna är försiktiga.
Vill du komma in i gänget, tar det tid.
Miljarder små robotar...
Som svävade i luften? Är det vad som läkte dig?
- Jag inser att det låter ganska dumt. - Det är bara så mycket att förstå.
Men du vet vad jag menar, inte sant? Det som hände mig var inget mirakel.
Det var inte ett tecken från Gud.
Du vet fortfarande inte varför det hände, eller hur?
Om ordet "Gud" gör dig nervös, kalla det vad du vill-
-men någon eller något, bad de här maskinerna, att rädda dig.
- De valde dig. Det finns en anledning. - Jag är inte Harry Potter.
Jag är en agnostisk jude från Minnesota. Människor väljs inte. Helst inte jag.
Förlåt.
Gilla det eller inte, jag tror att du blev utvald.
Öppna porten!
- Jag sa, öppna porten! - Öppna!
- Hej. - Aaron.
- Du... - Lever, visst. Glad att du också lever.
Stack ni ut dit?
- Se till att kvinnan andas, fattar du? - Vem sa till er att gå dit?
De kom dit för att rädda mig, Riley. Och jag uppskattar stödet.
Hej, Stu. Låter du mig inte behandla handen, förlorar du den.
Sedan.
Din jävel. Du drog hit dem.
Du kan inte gömma dig för den klanen. Förr eller senare, kommer de efter oss.
- Och nu är det förr. - Snyggt jobbat.
Nu har vi åtminstone chans att överleva.
Jasså? Hur?
Stäng igen käften, och följ mitt exempel.
- Ni har min hustru! - Hans hustru?
Japp.
Skickar du in några av dina pojkvänner, skär jag halsen av henne.
Jag har fortfarande en användbar hand.
Om du skadar henne, kommer jag in.
Kommer du in, skadar jag henne.
- Vi verkar ha hamnat i ett dödläge. - Så vad ska vi göra åt det?
Du och jag ska ta ett snack, om hur vi ska gå vidare.
- Inte förrän jag ser att hon är okej. - Hon är inte i form för att flyttas.
Jag måste få se att hon är okej!
Jag måste få veta att hon är okej.
Okej. Du ska få se henne.
Sedan ska vi snacka.
Gud hjälpe dig, om du låter henne dö!
Vi måste prata.
- Inte nu. - Jo, nu.
- Du måste lugna ner dig. - Säg inte...
Jag sa, lugna ner dig.
Vi betalar dig för att skrämma stadsborna, inte för att döda dem.
Då är vårt samarbete över.
Jag förstår att det är lite känslosamt. Men du vill inte göra det här.
Berättar du för mig vad jag ska göra?
- Vem fan är du? - Du vet vilka vi är.
Den amerikanska regeringen? Men snälla.
Ni är bara ett gäng pestråttor på en båt från Kuba.
Så behåll dina diamanter. Jag bryr mig inte.
Jag bryr mig inte om dina små planer för den här staden heller.
Allt jag vill ha är min fru.
Annars tappar jag de här människorna på deras blod. Allihop.
Är det förstått?
Jag kan inte låta dig döda honom.
Monroe mördade din partner, som jag sa att han skulle, men du lyssnar ändå inte.
Du bär på mycket inneboende ilska. Du borde ha skygglappar.
Tar du något på allvar?
Nä, inte riktigt. Det är så jag behåller förståndet.
Så det här är personligt, eller hur? Mellan dig och Monroe?
Han mördade halva min familj. Så ja, det kan man säga.
Jag är ledsen att höra det. Det är jag verkligen.
Men jag kan fortfarande inte låta dig få honom.
Allt för att du ska få dina prispengar.
Så jag kan rädda min pappa.
De människorna som vill ha Monroe. Regeringen, eller vilka de är...
De har min pappa.
Och de är villiga att byta Monroe mot honom.
Vilket byte.
Nu är det så här...
Om du dödar Monroe, är det detsamma som att du dödar min far.
Och det... ser jag allvarligt på.
- Vill du inte ha något för smärtan? - Inte läge för att bli hög, Gene.
Om jag faktiskt ska klara det här, måste alla vara redo. Gör alla klara.
Är inte du stadens fyllo?
- Ska vi lyssna på en sån som dig? - Vem annars, Riley? Dig?
Någon annan med fett ledarskap som flöjtspelaren, där borta?
Hej, kalla mig inte det. Jag är inte någon idiot.
Jag har jobbat för den här stan i många år. Men du?
Du drog rena helvetet över oss.
Din man vill träffa dig. Se så att du är okej.
- Ska du återlämna mig till honom? - Det är snart över. Oroa dig inte.
Nej, du förstår inte.
Låt mig inte gå tillbaka dit. Snälla.
När jag blev sjuk, trodde jag...
Att jag äntligen skulle bli fri.
Men inte ens då, lät han mig dö. Han...
Han band mig till sängen.
Han dödade människor för min skull.
Han låter mig aldrig dö.
Förlåt. Jag är inte van vid att folk är snälla.
Hon är skräckslagen för killen, och vi ska tvinga henne tillbaka?
Jag ser inget annat alternativ.
Jag kan inte slåss så här. Kan inte använda ett svärd.
Hur ska jag annars kunna skydda dig?
Hej, stanna där du är. Drar du igång något, dödar vi henne.
Älskling? Är du okej?
Du är snart hemma.
Okej. Du fick bevis på att hon lever.
Nu ska hon ta en tupplur.
Och du och jag ska prata.
Nu får det räcka.
Hej. Lämna tillbaka vapnet.
Vad?
Vi blir inte rånade. Vi blir granskade.
Rånare tar inte med sig offren.
Och förresten, dina naglar är för rena.
Ska vi sitta här och blänga på varandra, eller kan jag prata med er C.O.?
Inte illa, mr Crane.
Vi hittade ingenting.
Du kan inte klandra oss.
Trots allt, vill vi veta allt om er. Så varför inte börja med, vilka ni är?
Edgar Crane.
Och det här är min son, Nate.
Det var väldigt intressant.
För jag råkar veta att du är major Tom Neville.
Och det, är din son Jason.
Så jag ska bara låta alla valsa ut härifrån, ostraffade?
De gjorde ingenting mot din fru. Det var jag som tog henne.
Jessica, är ömtålig och dyrbar.
Som, en porslinsdocka på översta hyllan.
Det är mitt jobb att skydda henne. Det har alltid varit mitt jobb.
Så varför skulle jag låta dig gå?
Alla i den här stan ska få fri lejd.
Alla.
Och när de är i säkerhet... Kan du få tillbaka din hustru.
Och mig.
Jag ska stanna kvar.
Du kan ta varenda blodsdroppe. Du kan suga mig torr, tiger.
Jessica?
Förlåt mig.
Pappa!
Jag måste få dö.
- Jessica, stanna hos mig. - Jag måste få dö.
Jessica, Jessica!
Håll ögonen i havsnivå, annars trycker jag ut dem.
Ja, frun.
Du vet, du...
Jag vill inte skada dig.
Charlie, lita på mig. Det här vill du se.
Jag letade efter ett vapen. Och jag hittade det här.
Och?
- Jag hittade den här också. - Vad?
Vad har mamma gjort?
Gör klart vagnarna direkt. Få upp alla, så möts vi i Denison.
Så vi måste lämna våra hem? Är det vad du säger?
Vill du hellre stanna kvar här, så varsågod.
Hon är död. Hon skar upp sina handleder.
- Hur fan kunde du låta det hända? - Jag var borta i någon minut.
- Okej. Du ska le. - Vad håller du på med?
Staden är i panik. Titus, kan känna det.
Berätta det inte för någon. Bete dig precis som att allt är bra.
Ta in lite mat till henne då och då. Kom tillbaka med tomma tallrikar.
Le.
- Du ler inte. - Det här är ett leende. Vad ska du göra?
Jag vill få bort så många människor jag kan, innan Titus upptäcker det.
Kom nu.
- En till. - Där uppe?
Kom igen, gå upp här. Vi har plats för ytterligare två till.
Det här är en skam.
Staden överlevde blackouten, banditer, två kolerautbrott.
- Men idag dör den. - Vi har inget val, Ken.
Kör snabbt och hårt. Oavsett vad, se inte tillbaka.
Stu? Ett snack?
Är något fel? Berätta.
Hämta Cynthia. Stick härifrån så fort du kan, okej?
- Det är en plats kvar på vagnen. Ta den. - Inte utan dig. Jag väntar till nästa.
Du sa jag var tvungen att räkna ut varför de förde mig tillbaka.
Nåväl, nu vet jag. Jag är här för att skydda dig.
Vad är det som händer?
Gör det bara, Cynthia, okej?
Vi ses snart.
Major Tom Neville, i Monroes milis. En fientlig stridis.
Vi har alla rättigheter att avrätta dig.
Om du vet allt om mig, vet du också att jag sparkades från den organisationen.
Men jag förstår. Jag borde ha sagt vem jag var.
Men allt jag ville, var att hjälpa till.
Du är illojal och beräknande.
Ska jag tro på att du ville hjälpa oss?
Vill du veta sanningen? Jag bryr mig inte om dig.
Jag bryr mig inte om USA.
- Det är inte därför jag är här. - Varför är du här?
Eftersom jag vet vem som släppte bomberna.
Jag vet vem som dödade min fru.
Det var Sebastian Monroe.
Vem skulle det annars vara?
Och jag vill ha hämnd.
Varje kväll ser jag samma sak.
Min fru. Hon tittar upp.
Hör explosionen.
När glassplittret...
När hon uppslukas av lågorna...
Undrar jag...
Kände hon det?
Det var mitt jobb att skydda henne.
Jag vill att Monroe ska få betala.
Han ska få betala.
Jag vill hjälpa dig att hitta honom.
Ta en ordentlig titt.
Ljuger jag nu?
- Ja. Jag tror att du ljuger. - Släpp vapnet!
Jag vet ärligt talat inte om du ljuger, major.
Men en man med din unika kompetens, kan komma till nytta.
Ja, frun.
Oavsett om du försöker hjälpa eller skada oss.
Håller vi koll på dig.
- Men om du skulle försöka skada oss. - Skulle inte ens tänka den tanken.
Släpp honom.
Vad händer med min son?
Vi har en mycket speciell plan för honom.
Om du inte har problem med det?
Nej, frun.
Vad som än krävs.
Upp och hoppa.
Vad hände med... "Han dödade halva min familj"-saken?
Vad gör du med alla de här?
De är eftersökta. Jag jagar dem.
Det finns, typ, i min jobbtitel.
Vad vill den amerikanska regeringen, med den här?
- Varför speciellt den? - Svara på frågan.
Allt jag vet om de här människorna är, de kom hit från Kuba. De betalar bra.
Jag slår vad om att 50 andra prisjägare har samma belopp.
6 uns med diamanter. Per skaft.
Så det där om din pappa. Det var bara skitsnack.
Nej. Nej, det var sanningen.
Min pappa, han är en respekterad...
Ja. Nej. Det var skitsnack.
Okej. Tack.
- Vi ska inte skjuta honom. - Ursäkta mig?
Jag gillar inte att döda.
Inte om jag inte måste.
Så vad händer nu?
Jag gissar att Miles, är med din mamma.
Jag känner honom. Det är han.
Du ska gå och varna dem.
- Och jag följer med dig. - Ursäkta mig?
Ser du det här?
Randall Flynn hade en ring, med exakt samma öga på.
Om han är en av de här killarna, om de är hälften så onda som han var-
-ligger vi alla pyrt till.
Och din familj, kan behöva min hjälp.
Tror du att de vill ha din hjälp?
Nej.
Men de kommer att behöva den.
Du har vaneföreställningar.
Jag går min väg. Och när jag är borta, kan du inte spåra upp mig.
Så om du vill stoppa mig, skjut mig.
- Hörni. Vad är allt det här? - Plan B.
Jag är strax bakom dig. Vi ses på andra sidan.
Precis vad jag sa till pappa, när jag sa att det var okej att dö.
- Det är bra, Aaron. - Ledsen.
Här är den. Sista båten efter Titanic. Kliv på.
- Följ med oss. - Så var inte avtalet.
Ser Titus mig på en vagn, kommer han att vilja utväxla oss. Jag måste stanna här.
Han finner sin döda hustru, och kommer efter dig.
Nåväl, låt oss se till att du är långt borta då.
- Nej, jag tänker inte sticka. - Vad?
Jag gick igenom så mycket för att rädda dig. Jag tänker inte låta dig dö.
- Vi har inget val. - Jo, det har vi.
Vi... vi stannar, vi slåss. Vi hittar en väg ut.
Hur? Med en hand bunden bakom ryggen?
När det blir svårt, kan jag inte...
Skydda mig? Det... bara det? Skydda mig?
Jag behöver inte en martyr, Miles, jag behöver dig.
Vad sägs om att vi skyddar varandra, okej?
Det är väldigt gripande, men, Rachel, upp på vagnen-
-annars svär jag inför Gud, att jag kastar upp dig.
Därborta! Därborta! In där!
Jag älskar dig.
Du skulle ha lyssnat på mig, Titus.
Rachel.
Rachel, håll ut!
Rachel!
Sir, är ni okej? Sir. Mår ni bra, sir?
Vem... vem är du?
USAs regering, sir.
- Jag behöver en läkare! - Vad?
- Rachel! - Ur vägen! Låt oss göra vårt jobb.
Jag har puls.
Hjärtat slår sakta.