Översättning: Magnus Lässker
Synk: stoffinho17
l livets stora träd-
-finns en däggdjursgren som fascinerar oss, för vi tillhör den.
Primaterna.
Primaternas händer har ett fast grepp.
Deras framåtriktade ögon kan korrekt bedöma avstånd.
Båda egenskaperna är nödvändiga för en livsstil som föddes i träden.
En primats intelligens kan överträffa alla andra djurarters.
Primater kan lösa svåra problem...
...utveckla tankar och idéer...
...och bygga upp långvariga relationer.
Men viktigast av allt är primaternas förmåga att minnas vad de lärt sig.
Här avslöjas hur intelligens hjälper våra närmaste släktingar-
-att klara av livets många utmaningar.
PRlMATER
Det finns över 350 primatarter på jorden.
Sen deras uppkomst för över 65 miljoner år sen-
-har de klyftiga djuren anpassat sig till ett stort antal habitat.
Awash-regionen i södra Etiopien.
Ett ogästvänligt och oländigt busklandskap.
Men primater har lyckats göra det till sitt hem.
Dessa mantelbabianer vaknar efter en natt högt bland klipporna.
De lever i grupper om upp till 400, utan någon enskild ledare.
Deras komplexa samhälle utgörs av en mängd små harem-
-som alla styrs av en hanne.
Varje morgon lämnar de säkerheten bland klipporna i jakten på föda.
Ledarhannarna visar vägen.
De kan vara hårda mot sina honor vid minsta regelöverträdelse.
Trots sin fysiska styrka föredrar mantelbabianerna att vandra i grupp.
Det är säkrare så.
Just denna morgon är det något som får dem att stanna upp.
En annan grupp använder klipporna som barrack.
Fler än tusen babianer kan övernatta här-
-och en fiendefraktion är på väg rakt mot dem.
l stridens kaos passar hannarna på att ge igen för gammalt groll.
Det här är också deras bästa chans att stjäla honor.
När striden är över omgrupperar sig haremen.
Ledarhannarna straffar de honor som vågat sig för långt bort.
Sträng disciplin är ett måste för att upprätthålla ordningen.
Det är ett hårt socialt system-
-som dock fungerar fÃ♪r mantelbabianerna pÃ¥ buskstÃ¤ppen.
l andra delar av vÃ¤rlden har primater fÃ¥tt organisera sig pÃ¥ andra sÃ¤tt-
-för att tackla olika utmaningar.
Det är midvinter i de japanska alperna.
l Kamikochi-dalen vistas världens nordligaste apor.
För att överleva här måste man klara av temperaturer ner mot minus 20.
Den japanska makaken.
Tjocka pälslager ger snöaporna isolering i den ogästvänliga miljön.
Men de känner ändå av kylan.
Så här års är tillgången på föda bristfällig.
Men makakerna är anpassningsbara och påhittiga.
Gruppen har lärt sig att den här floden är isfri året om.
Honan vet att man här kan plocka insektslarver under stenarna-
-med sina smidiga händer och flinka fingrar.
Om vintern tillbringar gruppen sin mesta tid med att söka efter föda.
Samma underjordiska kraft som håller floden isfri-
-skänker välbefinnande åt andra.
Alperna här skapades av vulkaner, varav många ännu är aktiva.
Och i den så kallade "Helvetesdalen" har aporna hittat ett perfekt resmål.
Ett spa, där vattentemperaturen är behagliga 41 grader.
Alla vill få plats-
-men primaterna har ju sin egen poolpolicy.
Det här är en klubb endast för medlemmar.
Bara de högst rankade honorna och deras spädbarn beviljas tillträde.
Alla lyder den här hannen, som agerar dörrvakt till poolen.
De här ungarna, födda i rätt släkt, vet inte hur privilegierade de är.
lndivider med lägre rang lämnas bokstavligen ute i kylan.
Japanska makaker lever i ett strängt uppdelat samhälle.
Det finns de som har...
...och de som inte har.
Det är en grym indelning-
-eftersom de 60 grader som skiljer vattnet från den iskalla omgivningen-
-kan utgöra skillnaden mellan liv och död.
Men majoriteten av världens primater lever i varma, tropiska skogar.
Bland dem finns den största av alla.
Gorillor lever i stabila familjegrupper med en enda ledare.
En silverrygg.
Den här, i Kongo-bäckenet, är beskyddare åt sin familj-
-som består av fem honor och deras barn.
Han bär ansvaret för att skydda dem från farorna på marken, där de äter.
För att försörja sin kroppshydda måste han äta ca 30 kg per dag.
Födan är vegetarisk, men västliga gorillor kryddar även med termiter.
Ungarna äter mycket mindre än fadern och får tid över till annat.
De leker av samma skäl som vi: för att det är roligt.
Det bygger även upp långvariga relationer.
Deras beskyddare övervakar dem.
Men sen...
...är det dags för hans siesta.
Något stör friden.
Silverryggens revir är ett av de bästa-
-men det gränsar mot minst åtta andra gorillagrupper.
Ljudet från bröstningen färdas flera kilometer i den täta vegetationen.
Det är ett territoriellt trumslag.
Alla måste veta vem som bestämmer här.
Andra, mindre primater är mer diskreta.
En av de ovanligare återfinns i indonesiska Sulawesi.
Den lever bland luftrötterna till den här stryparfikusen.
Deras förfäder jagade på dagen-
-men upptäckte att det var mindre konkurrens om födan i skymningen.
Nuförtiden vaknar de inte till förrän efter mörkrets inbrott.
Men det finns ändå gott om insekter.
Det vålnadslika spökdjuret.
Spökdjur är världens enda uteslutande köttätande primat.
De har inte förändrats på 45 miljoner år.
Deras enorma ögon ser även i det svagaste ljus.
Ögonen är så stora att de inte kan röra sig i ögonhålan.
Spökdjuret måste i stället vrida på huvudet.
Deras rörliga öron kan fånga upp det tystaste av ljud.
Och med sina kraftiga ben hoppar de 40 gånger sin egen längd.
Familjegruppen sprider ut sig för att jaga.
Byten finns det gott om.
Men spökdjuret måste vara vaksamt.
För en primat som är blott 1 2 cm är livet i skogen fullt av faror.
Hannen larmar...
...och alla drar sig tillbaka.
Tillbaka i sitt familjeträd utstöter hannen och honan gälla pip.
De vägleder eftersläntrarna hem, där familjebanden förnyas.
God kommunikation är ett av primatsamhällets kännetecken.
Få kommunicerar så musikaliskt som laren i Thailands skogar.
Deras sång hörs på kilometers avstånd-
-med budskapet att den här delen av skogen är deras.
Primater har i regel gott färgseende-
-och även färg kan användas för kommunikation.
De fullvuxna langurerna kan se ganska grå ut-
-men det stämmer inte på ungarna.
Den ljust brandgula pälsen sticker ut-
-så att de vuxna lätt kan hålla ett öga på dem.
Nära vänner och släktingar hjälper gärna till som barnvakt.
Det är en bra chans att öva sig i föräldraskap.
Därför lämnas ingen unge ensam särskilt länge.
När den har blivit några månader-
-får den samma färg som mamman och smälter in i gruppen.
Men fram tills dess är det omöjligt att ignorera den.
Doft är särskilt viktigt för primaterna på Madagaskar:
Lemurerna.
De har spetsiga, våta nosar.
Det här är ringsvanslemurer.
Hannarna har dynor på handlederna-
-som de gnider mot stammarna på ungträd.
Körtlar på handleden impregnerar barken med en frän doft-
-som fungerar som revirmarkör.
Honorna lägger sina doftspår på sitt eget sätt.
Doften från den här innehåller fler budskap än bara revirmärket.
Den meddelar hannarna att hon börjar bli brunstig.
Men hon är bara sexuellt mottaglig i ett dygn eller ännu mindre.
Det blir spänt bland hannarna.
Mitt i all uppståndelse är det några av hannarna som smyger undan.
De har doftbehandlat svansarna-
-och viftar den mot henne för att övertyga henne om parning.
Hon är redo men inte så medgörlig.
Den här hannen gnider in svansen med mer körtelparfym.
Det verkar fungera, för de går från festen tillsammans.
Han når målet med en svansviftning.
Villighet att para sig är ett ganska rakt budskap.
Men primater behärskar långt mer komplex kommunikation.
Det börjar mellan mamman och hennes barn.
Regnskogarna på Sumatra.
Den här orangutanghonan är 42 år gammal.
Tredje barnet, en sexårig dotter, lever fortfarande med henne.
Orangutanger ser efter barnen längre än någon primat förutom vi själva.
Det tar henne nio år att lära ungen allt hon behöver veta-
-om den komplicerade världen i trädtopparna.
Hon måste lära sig att plocka myror och termiter...
...hur man känner igen minst 200 sorters ätbara växter...
...och hur man undviker de som är giftiga.
Och hur man avgör när frukter som den här durianen är perfekt mogna.
Hennes barn måste kunna bedöma vilka grenar som håller för henne...
...och vilka insektsbon som man kan plundra i säkerhet.
Att skapa en guide till skogens föda är en mödosam process.
Och lektionerna handlar inte bara om föda.
Det finns mer att lära sig om man ska överleva i trädtopparna.
Att bygga ett säkert bo att sova i kräver åratal av övning.
Och det här är ju en regnskog.
Alla orangutanger måste tidigt lära sig att bygga regnskydd.
Det regnar nästan varje dag-
-så den här sexåringen har redan fått gott om övning.
Hon kan leva till 50-årsåldern, och om hon också blir mamma-
-kommer hon att föra vidare kunskaperna till sina egna barn.
Att minnas vad man lärt sig är ett viktigt inslag i primatens liv.
Det handlar inte bara om att lära sig hur man tillgodogör sig naturen.
Det är lika viktigt att veta när man ska göra det.
Det här är Kaphalvön i Afrika.
Det är den sydligaste plats dit apor har spritt sig.
Här finns gott om växtföda, men eftersom jorden är näringsfattig-
-har chacmababianerna svårt att få i sig den näring de behöver.
Därför har de tvingats odla en äventyrlig ådra.
Vattnen vid Kaphalvön tillhör världens rikaste.
De förslagna babianerna har blivit experter på tidvatten.
Om man vill ta hjälp av tidvattnet måste man jobba efter snävt schema.
Varannan vecka, när vattnet står som lägst-
-finns chansen att plocka verkliga godbitar.
Det de har väntat på ligger dolt i sjögräset.
Hajägg.
De ger bara en munfull, men det finns många-
-och de är så rika på näring att det är värt besväret.
Men babianerna kan inte dröja kvar. Högvattnet kommer.
Nu koncentrerar de sig på dagens huvudrätt: musslor.
Den här delikatessen blottas varje dag, av varje lågvatten.
Babianer har kraftiga käkar och enorma hörntänder-
-perfekt anpassade för att knäcka skal.
Man måste ha timing om man vill komma åt den föda-
-som görs tillgänglig vid olika tillfällen längs kusten.
Men viss föda är reserverad för den med flinka fingrar och vass hjärna.
l Costa Ricas mangroveträsk-
-lever några av amerikanska kontinentens smartaste apor.
Egentliga kapuciner.
Även de har lärt sig att utnyttja tidvattnet.
De är ute efter musslor.
Men kapuciner är små, och för svaga för att öppna skaldjuren.
Men de är smarta.
De har kommit på en genial lösning på problemet.
De hamrar med musslorna.
De vill inte knäcka skalet. Deras omilda behandling har ett annat mål:
Att trötta ut muskeln som försluter musslan.
Till sist orkar inte musslan stå emot längre.
Kapucinen får sin belöning.
Upprepade försök må ha varit tillräckligt för att lösa detta...
...men deras kusin i Brasilien har tagit det hela ett steg längre.
Den bruna kapucinen-
-kombinerar fingerfärdighet med avsevärd intelligens.
De har lärt sig använda verktyg: hammarstenar som knäcker nötter.
Några av stenarna väger hälften av vad apan gör.
Utan verktyg vore det omöjligt att knäcka nötterna.
Verktygsanvändning var ett genombrott i primaternas utveckling.
lngenstans demonstreras det så tydligt-
-som här, i skogen Bossou i Guinea i Västafrika.
Schimpanserna i denna tretton djur stora flock-
-använder verktyg på en mängd vis.
Det med mest fingertoppskänsla är att fiska myror med kvistar.
Vissa av deras färdigheter är unika för den här gruppen.
En av dem innebär att skala av ett palmblad-
-och använda den för att mortla sönder det näringsrika palmhjärtat.
Den här fyraåringen lär sig snabbt, vilket hon måste:
Det schimpansen inte lärt sig vid åtta års ålder bemästrar den aldrig.
Den mest imponerande färdigheten av alla, som kräver flinka fingrar-
-koordination mellan öga och hand samt intelligens, är nötknäckning.
Schimpansen har gått ett steg längre än kapucinen.
De har lärt sig att placera nöten på ett städ-
-och avväga vilken kraft som krävs för att knäcka skalet men inte nöten.
Deras verktygsanvändning är både effektiv och exakt.
Den här elvaåriga honan har ett städ, men hittar ingen hammare.
Hon närmar sig hannen för att se om hon får låna hans.
Han går med på det.
Schimpanser kan uppvisa stor vänlighet och medkänsla.
Att dela med sig.
Att experimentera.
Empati.
Planering.
lntelligens.
Ut -och inlärning.
Beteenden som är så karaktäristiska för oss högre primater.
Vi är de mest uppfinningsrika och innovativa av alla primater-
-och utgör bara en gren av en stor och vidsträckt familj.
En familj som har förfinat förmågan-
-att utveckla och föra vidare lärdomar till nästa generation.
En familj som bygger på starka band mellan mor och barn.
En familj med vilken vi delar otroligt mycket.
För att filma det bästa primatbeteendet-
-fick Life-teamet använda sin egen primatmässiga uppfinningsrikedom.
Då upptäckte de ett stort frändskap med våra avlägsna släktingar.
lnte minst med den människoapa som delar 99 % av våra gener:
Schimpansen.
Han somnade... Han vaggade åt sidan och höll på att ramla ner.
Det ryckte i läpparna som om han drömde.
Det ser väldigt fridfullt ut.
NlTTlONlO PROCENT
Schimpansen är vår närmaste släkting.
Justine Evans var hos dem en månad för att filma dem använda verktyg.
Schimpanserna har vandrat härifrån. Hoppas de använder verktyg snart.
Använd verktyg, det är därför vi är här.
Schimpanserna måste acceptera en.
Vill de inte bli filmade ger de sig helt enkelt av.
Justine behövde expertråd från Tatyana Humle-
-en primatolog som studerat dessa individer under mer än tio år.
När vi ser dem ska du hålla dig lugn och inte stirra på dem.
-Har de blivit aggressiva nån gång? -Nej, aldrig. Det är rätt sällsynt.
Jag har aldrig sett vilda schimpanser förr.
Det är bara att hålla sig lugn. Kommer de nära struntar man i dem.
Det finns en ung hanne som kastar pinnar. Strunta i honom med.
Han är som en barnunge som söker efter uppmärksamhet.
Vi sätter på ansiktsmasker för att inte sprida några sjukdomar.
Det har hänt att schimpanser har dött av lungsjukdom i andra studier.
Där.
Justine började lära sig att förstå schimpanserna.
Men det skulle ta tid.
Det är aldrig lätt att förutse deras beteende.
Vi gör oss i ordning snabbt, för de är på väg hitåt.
Det vore fint om de kom ut i gläntan, det är så svårt att se i lövverket.
Tatyanas team var ovärderligt.
De visade Justine schimpansernas olika vanor och personligheter.
Snart övervann deras nyfikenhet eventuella reservationer mot Justine.
De verkade fascineras av henne och hennes verktyg.
Men det var deras verktygs- användning som Justine ville filma.
Det här var hennes första bra tillfälle.
När de fiskade efter myror häpnade jag över deras fingerfärdighet.
Att hålla skärpan i det skumma ljuset prövade min egen koordination.
Nu går hon iväg...
Det har varit fullt upp, men det är inte slut än. Kommer vi ut i gläntan-
-har vi faktiskt tillräckligt med ljus för att filma vidare.
Men jag vet inte...
Justines mål var att filma verktygsanvändning-
-med det fanns ett annat beteende hon också ville fånga.
Trummande på plankrötter hade inte filmats här förr-
-men hon kom alltid lite för sent.
Jag är vid en annan plankrot och hoppas på lite trummande-
-men det har börjat regna, irriterande nog.
Det är bara att vänta...
Jag väntar vid ett par träd som har stora plankrötter-
-i hopp om att en hanne ska komma hit och trumma på dem.
Det är tydligen oftast hannarna som går avsides och trummar.
Det känns inte så hoppfullt just nu. Jag måste ha tålamod.
Med schimpanser, som de flesta primater-
-vet man aldrig vad de tänker göra, eller när eller var.
Man får helt enkelt lov att hänga med dem.
Ett annat ljud lockade tillbaka Justine till hennes huvuduppdrag.
Nötknäckning.
Det här var den nyckelsekvens som Justine kom för.
När jag såg dem använda verktyg insåg jag hur nära besläktade vi är.
Jag kände mig så lik dem.
l slutet av vår resa kände jag igen de flesta i gruppen-
-och hade börjat förstå deras olika personligheter.
Det som grep mig mest var när hannen "Play"-
-lånade ut sina verktyg till en hona.
Primater är sociala djur, men denna generositet glömmer jag ändå aldrig.
Precis innan vi for kom uppvisningen jag hade hoppats på.
l livets stora träd-
-gick vi och schimpanserna åt skilda håll för sex miljoner år sedan.
Men de är ändå vår närmaste nu levande släktingar.
Översättning: Magnus Lässker
Synk: stoffinho17