Översättning: Magnus Lässker
Synk: stoffinho17
Växternas familjeträd sträcker sig bakåt nästan en halv miljard år.
De har utvecklat en extraordinär mängd överlevnadsstrategier.
Den här rävsvanstallen har tagit tusentals år att bli så här stort.
Det har sett imperiers och härskares uppgång och fall-
-och har kanske sett solens uppgång fler än 1 ,5 miljoner gånger.
Rävsvanstallen är det äldsta levande som finns på jorden.
Bambu är den snabbast växande växten.
Den växer sig fullstor på bara 90 dagar.
Liksom djur kämpar växter ständigt om födan...
...strävar efter att sprida sin avkomma...
...och kämpar mot rovdjur.
De kan bedra...
...och i vissa fall kan de till och med jaga.
VÄXTER
Dessa dramatiska förlopp undgår oss ofta eftersom de sker så långsamt.
Men om vi komprimerar tiden och ser från växternas synvinkel-
-framstår deras värld som ytterst levande.
l denna skogsdunge visas ett halvårs händelser på mindre än en minut.
Liksom djur behöver växter mat och vatten.
Men det som skiljer dem åt är deras strävan efter ljus.
Växter behöver ljus för att växa-
-och gör vad som helst för att tillgodose sina behov.
Skogen kan tyckas vara en perfekt plats för en växt.
Men nere på marken i en skog-
-är en av de svåraste platserna för en ung växt att påbörja sitt liv.
Lövverket däruppe släpper bara igenom en liten del av solljuset.
Det här ungträdet dör på grund av brist på ljus.
Men växterna på marken i skogen behöver inte vänta passivt.
Om ljuset inte kommer till dem, kan de ta sig upp till ljuset.
Men de har ändå problem:
Ljuset är 50 meter ovanför dem.
Därför måste de klättra.
Det är lättare om man använder en annan växt som stöd.
Men de kommer inte vidare högt om de inte kan klamra sig fast hårt.
Med sina klibbiga "fingrar" tar murgrönan ett fast grepp om barken.
Vissa klättrare klibbar inte fast, utan använder vassa klor.
Kattklon sätter sina rankor i de minsta av sprickor-
-och häver sig upp mot toppen.
För varje meter blir ljuset starkare, vilket ger mer växtkraft.
Den hÃ¤r passionsblommans ranka tycks famla i blindo-
-men den letar i sjÃ¤lva verket efter fÃ♪rankring.
Rankan skruvar sig och drar växten närmare stödpunkten.
På bara ett par dagar kommer klättrarna upp i lövverket.
Nu, med ett överflöd av ljus, kan växterna gå i blom.
Andra växter har en annan strategi för att nå ljuset i den täta skogen.
De här växterna har luftrötter, och växer i grenar på höga träd.
De lever hela sina liv i solljuset.
Men att växa 50 meter över marken har sina nackdelar.
De flesta växter får vatten och näring vi rötterna.
För växter som har sina luftrötter uppe i trädtopparna-
-är det inget alternativ. Men de har en annan lösning.
För det första har de bara rötterna mycket god uppsugningsförmåga.
Vid minsta regn eller dimma absorberar de varenda droppe.
De har också en metod för att suga upp näring.
Deras rötter fångar upp fallande löv som förmultnar-
-och förser växten med en egen kompost.
20 000 olika typer av växter: orkidéer, juvelblommor, ormbunkar-
-har lagt sig till med denna anmärkningsvärda livsstil.
En växt behöver inte endast tillräckligt med näring-
-utan även rätt balans av näringsämnen.
Jorden i den här myren är av låg kvalitet, och präglas av kvävebrist.
Men de här märkliga växterna har en genial strategi.
Deras tentakelförsedda blad är fulla av vad som tycks vara morgondagg.
Dropparna ger sileshårsväxten dess engelska namn, "soldagg".
De har en söt doft och lockar till sig många insekter.
Men de är också extremt klibbiga.
Myggor stiger upp i stora antal från myrens vatten-
-och sileshårsväxterna väntar.
Växternas tentakler är som levande flugpapper.
Att kämpa emot förvärrar bara saken.
Med varje beröring stramar växten åt sitt grepp.
Tentaklerna omsluter bytet och dropparna sprider sig över kroppen.
Till sist blir insekten kvävd och drunknar i klibbig vätska.
Växtens enzymer bryter ned kroppen-
-till en kväverik måltid som tas upp av växten.
Utan djurvävnader skulle den här växten inte klara sig.
Det finns en annan köttätande växt som är ett ännu listigare rovdjur.
Venusflugfällan.
Liksom sileshårsväxten gör den sig tilldragande.
Varenda blad flödar över av nektar.
Men alla insekter på besök gör bäst i att se upp för de sex små håren.
Den här flugan måste gå försiktigt.
Om den kommer åt ett av håren-
-kan den visserligen fortsätta äta, men en nedräkning har påbörjats.
En till beröring inom 20 sekunder innebär att flugan är dödsdömd.
Med en elektrisk impuls slår bladet ihop på en bråkdels sekund.
Spetsarna slår igen som fängelsegaller.
Om flugan är väldigt stor eller liten kan den lyckas undkomma...
...men de flesta blir fångade...
...och dör.
Tio dagar senare öppnas fällan igen.
Kvar ligger bara ett skal.
Växten har ätit färdigt och återställer sig för nästa offer.
Men en tid på året behöver Venusflugfällan-
-några av de besökande insekterna för att överleva.
Den behöver deras hjälp för att bli pollinerade.
Den blommar på långa stjälkar, långt bort från de farliga fällorna.
Här kan insekterna äta sin nektar i säkerhet.
l gengäld bär de med sig pollen från blomma till blomma.
Men vapenvilan är obeständig.
När pollineringen är över återgår allt till det normala.
80 % av jordens växtarter blommar.
Blommorna har ett enda syfte: att ge växten avkomma.
Färg, doft, nektar och form ska alla göra blomman oemotståndlig.
Solrosorna vrider sig mot den uppgående solen.
Solstrålarnas värme påskyndar nektarproduktionen-
-vilket lockar till sig pollinatörer.
Hundratals småblommor sticker upp pollentäckta ståndare.
Som de flesta blommor har solrosen en nära relation till djurriket-
-för att försäkra sig om reproduktion.
Bina äter nektarn, kommer ovetande åt ståndarna och plockar upp pollen-
-och bär det med sig från blomma till blomma.
Solrosen är befruktad.
På södra Frankrikes soldränkta ängar är blomstersäsongen lång.
Men inte alla växter lever i sådan lyx.
Cradle Mountain på Tasmanien piskas av hårda, antarktiska vindar.
För att kunna reproducera sig måste Richea scoparia blomma.
Men de bräckliga blomdelarna riskerar att ta skada i kylan.
Växten tycks ha en genial lösning.
Kronbladen stängs igen och bildar ett isolerande lager runt ståndarna.
Men det skapar ett annat problem.
Blomman är så väl förseglad-
-att den även utestänger pollinerande insekter.
Under de få soltimmarna värms blommorna upp och bildar nektar.
Detta lockar till sig den svarta currawongen.
Den är stark nog att slita upp ytterskalet och komma åt nektarn.
Samtidigt blottlägger den de känsliga ståndarna för de väntande insekterna.
Med lite tur blir pollineringen klar innan vindens bett dödar blommorna.
För vissa växter är relationen med pollinatörerna inget samarbete...
...utan ett krig.
Fjärilar i sådana antal borde vara de perfekta pollinatörerna.
Sidenörten blommar varje vår på Floridas sandrika ängar.
Den blommar precis när monarkfjärilen anländer-
-efter sin migration från Mexiko.
Monarkfjärilen letar upp sidenörten, men inte med pollinering i åtanke.
Honan lägger istället sina ägg på sidenörtens blad.
Det här är den enda växt som fjärilslarven kan äta.
Men sidenörten har en försvarsmekanism.
Om larven biter i en ådra utsöndras ett slags latex som omsluter den.
Om larven inte är snabb nog drunknar den...
...eller får käkarna hopklistrade.
Det är så effektivt att bara 1 /3 av monarklarverna klarar första dan.
Men de larver som klarar sig blir större och starkare.
Och de angriper huvudnerven.
Genom att tugga sönder huvudnerven dränerar larven bladet på latex-
-och skär av tillförseln.
Sidenörtens blad är nu försvarslöst, och larven kan tryggt äta-
-medan den förbereder sig på förpuppningen.
Men efter tio dagar blir det tydligt varför växten har uthärdat angreppet.
En nykläckt monarkfjäril kan inte motstå sidenörtens nektar.
När den går fram över blommorna glider fötterna ner i skåror-
-där blommornas pollensäckar väntar.
När den flyger iväg bär den med sig pollen till nästa blomma-
-och pollineringen är utförd.
Sidenörten betalar dyrt men utnyttjar ändå monarkfjärilen för egna syften.
På Dominica finns en växt som är så manipulativ-
-att den har förslavat sin pollinatör.
De klarröda formerna på heliconian är i själva verket modifierade blad.
Här är blommorna. De må vara små-
-men spelar ändå en viktig roll genom att skydda nektar nere i stammen.
Granatkolibrin med sina långa, böjda näbb-
-är den enda fågel som kommer åt den energirika födan.
Men heliconian ransonerar listigt nog nektarn-
-och tvingar kolibrin att återvända till blomman om och om igen.
Varje gång plockar den upp pollen med näbb och fjädrar.
Kolibrin är beroende. Den stannar vid sin post-
-och försvarar dessutom blomman mot tjuvar.
l det här förhållandet är det växten som är herre.
För att försäkra sig om pollinering har heliconian förslavat kolibrin.
Växternas problem upphör inte med pollineringen.
De måste sprida sina frön så långt bort som möjligt-
-för annars hamnar moderplantan i direkt konkurrens med avkomman.
l Sydafrika finns en växt som uppnår detta med ett fenomenalt trick.
Växten ligger i dvala under jorden under mer än ett år.
De första regnen på flera månader är den utlösande faktorn.
Brunsvigian blomstrar.
De har perfekt timing.
Dessa förhållanden är idealiska också för insekter.
Blommorna upplever några dagars intensiv pollinering.
Men det dröjer inte länge förrän hettan kommer tillbaka.
Blommorna börjar vissna, skrumpna ihop, och dö.
Brunsfigia måste nu sprida sina frön-
-men de sitter ännu fast inuti blommorna.
Än är det dock inte slut med blomman.
Här blåser starka vindar som hugger tag i de torra, döda stjälkarna-
-varpå blommorna rullar iväg och släpper sina frön på vägen.
l den hotande torkan måste fröna börja gro omedelbart.
Djupt i Borneos djungler finns andra växter som utnyttjar vinden-
-men på ett helt annat sätt: genom att ge fröna vingar.
Vissa är helikoptrar som skruvar sig ner mot marken.
Men det finns en annan växt vars frön färdas längre än alla andra.
Det här är alsomitran, vars fotbollsstora frökapsel-
-är fullmatad av hundratals ytterst ovanliga frön.
Varje frö är ett aerodynamiskt glidflygplan-
-som lyfts av minsta vindpust.
På papperstunna vingar kan det flyga hundratals meter genom skogen.
När fröet tar mark-
-börjar vingarna ruttna bort och fröet gror.
En ny alsomitra börjar växa upp mot lövverket-
-in i ljuset, på rejält avstånd från sin förälder.
Det finns andra sätt att sprida frön.
Växterna har utvecklat olika taktiker beroende på var de bor.
l Arizonas öknar lever en sann mästare: saguarokaktusen.
l nattens kyla öppnar kaktusarna sina strålande blommor.
Snart får de påhälsning av nektarätande fladdermöss.
Fladdermössen flyger mellan kaktusarna och pollinerar dem.
Varje blomma lever bara en natt-
-men under tre veckor bildar varje kaktus fler än 200 blommor.
Varje pollinerad blomma börjar direkt bilda en frukt-
-som är fullmatad av tusentals frön.
Den fullvuxna saguaron är perfekt anpassad-
-för att överleva i den enorma hettan i Sonoran-öknen.
Men fröna är känsliga och måste få skugga innan de kan börja gro.
Fröna är täckta av fruktkött-
-som alla möjliga ökendjur finner oemotståndligt.
Vitvingade duvor är bland de första som når den mognande frukten.
Fröna överlever i fåglarnas magar och bärs långt bort.
Sen kommer de ut med spillningen, som blir ett eget personligt gödsel.
Men kaktusen litar inte bara till fåglar.
Fallfrukt betyder kalas för djur på marken.
Myrorna samlar snabbt på sig frön och fruktkött...
...om inte sköldpaddan hinner dit först.
Ju fler djurarter som äter fruktköttet-
-desto större chans att fröna bärs till en perfekt plats att gro.
Myrorna tar med fröna till sina bon som är utgrävda bland trädrötter.
Sköldpaddan tar sig också till skugga där den ligger och svalkar sig-
-och efterlämnar sig osmälta frön i spillningen.
Och nu väntar fröna in regnet.
Av de ca 40 miljoner frön en kaktus producerar under sin livstid-
-kanske bara ett enda blir en växt som överlever sin moderplanta.
Även om det hittar skugga tar det tio år att bli en femcentimeterskaktus.
Att nå sina föräldrars tiometershöjd skulle dröja minst hundra år.
Växter kan överleva på de mest ogästvänliga platserna på jorden.
På Socotra, en avlägsen ö i Arabiska havet, är torrsäsongen brutal.
Men det här märkliga trädet har en överlevnadsstrategi.
Drakblodsträdet.
Nyckeln till framgång finns i den bisarra formen.
De växer i bergen, där det finns ont om jord.
Men det finns livsnödvändig kompensation.
lbland sveper morgondimman upp över höjderna.
Dimman kondenserar på de uppåtriktade, vaxartade bladen.
Dropparna rinner ner till stammen och vidare till rötterna.
Vattnet är så sällsynt att trädet inte kan slösa bort nånting.
De droppar som trots allt faller till marken är inte helt förlorade.
Trädets enorma, tjocka krona fungerar som parasoll.
Den skuggar marken så effektivt att vattnet hinner tas upp av sanden.
Den skuggar också rötterna, som ligger precis under ytan.
En annan växt lever också här-
-men överlever på ett helt annat sätt.
Ökenrosen.
l svåra förhållanden släpper den blad för att minska vätskeförlusten.
Märkligt nog är det just då den blommar.
Dess knölformade stjälk är en tunna som lagrar vatten året om.
Den är så tålig att den kan växa på kala klippor.
Det kan tyckas som om det inte kan bli svårare förhållanden än här...
...men vissa har det ännu svårare.
För sex timmar sen, här i Australien-
-stod det här trädet högt upp på en sandstrand.
Nästan alla växter dör av saltvatten-
-så trädet borde dö av att dränkas i det två gånger om dagen.
Men den röda mangroven frodas.
Vid lågvatten avslöjas nyckeln till hur trädet överlever havets angrepp.
Mangrovens rötter är täckta av vårtiga utväxter.
Utväxterna omger porer som tar upp syre genom luften.
Men porerna används på ett annat sätt under vatten.
De släpper in vatten i växten men filtrerar bort 99 % av saltet.
Det salt som blir kvar pumpas in i några "offerlöv"-
-som sedan gulnar och lossnar.
Växter klarar inte endast förgiftning, hetta och torka-
-utan klarar även av att bli nedfrusna.
l nordliga skogar medför årstiderna sina egna utmaningar.
När hösten kommer förbereder sig växterna för årets svåraste tid.
Lövträden bjuder på vad vi uppfattar som en färgsprakande uppvisning-
-men det är början på en serie brådskande överlevnadsmetoder-
-för att klara av den annalkande kölden.
Först drar de tillbaka bladens vatten och näringsämnen in i stammen.
De sista solstrålarna används för att tillverka ett sött antifrysmedel-
-som skyddar trädets kropp.
Det gröna klorofyllet försvinner och bladen övergår i en mängd färger.
Till sist dör bladen, och trädet släpper dem.
När det blir frysgrader-
-går växterna i vintervila tills våren kommer.
Tallar kan överleva i långt kallare förhållanden.
De har antifrysmedel i barren, och behåller dem över vintern.
Barrens vaxartade beläggning minimerar vätskeförlust via porerna.
Vintrarna här är långa och hårda.
Träden måste klara av temperaturer nedemot -40 grader i fem månader.
Men det finns en tall som klarar av ännu svårare förhållanden.
De här tallarna lever vid livets gräns:
På över 3 000 meters höjd i de västamerikanska bergen.
Ständiga minusgrader och hård blåst gör livet så svårt-
-att dessa rävsvanstallar bara växer sex veckor om året.
Allt handlar om att hushålla med energin.
De släpper nästan aldrig sina barr, som kan överleva över 30 år.
Efter flera århundradens vindpina-
-överlever trädet med ett stycke bark som bara är några centimeter brett.
Trädens liv skrider så långsamt fram att de kan uppnå mycket hög ålder.
Vissa av dem är över 5 000 år gamla.
Det har sagts om rävsvanstallen: "Att leva här är att dö långsamt."
När våren kommer med plusgrader och längre dagar-
-lossar vinterns grepp om landet.
Växter som legat i dvala börjar åter växa.
De här har övervintrat i gyttjan i en frusen sjö.
Vattnet värms upp och doftnäckrosen kan blomstra ännu en säsong.
När träden lämnar sin vinterslummer blir landet åter insvept i grönska.
Från den frusna norden till sydliga öknar-
-symboliserar vårblomman växternas överlevnad mot alla odds.
Men den mest framgångsrika blomväxten-
-utgör 80 % av allt växtliv på planeten.
Gräs.
Det finns 1 0 000 olika arter.
ldag utgör de föda för många tusentals olika djur.
Och ett fåtal gräs, särskilt näringsrika-
-har bildat en relation med en art, och ihop har de två omdanat värden.
För 1 0 000 år sen började människan odla ris-
-för att kunna skörda dess näringsrika frön.
ldag är halva jordens befolkning beroende av det.
Men det finns en gräsart som spritt sig ännu längre-
-tack vare sin relation med människan.
Vete.
Det ligger till grund för västvärldens civilisation.
ldag täcker det större markyta än någon annan växtart.
Växter har funnits på jorden längre än djuren-
-och har utvecklats under nästan en halv miljard år.
Under den tiden har de förgrenat sig i oräkneliga former-
-och har koloniserat varje habitat.
Växter samarbetar med djur, men är ibland deras herrar-
-och utnyttjar dem för egen vinnings skull.
Växterna fångar upp solenergin, och allt landlevande-
-direkt eller indirekt, är beroende av dem.
Till sist är det så att växterna underbygger jordelivets mångfald.
Att visa växternas kamp för överlevnad-
-utgjorde en unik utmaning.
Teamet använde sig av intervall- fotografi och höghastighetsfilmning.
De filmade i djungler, öknar, träsk och stäpper-
-men fick också tillbringa ett antal filmtimmar i en lada utanför Exeter.
Allt under överinseende av den grön- fingrade fotografen Tim Shepherd.
lntervallfotografi är en långsam samt ljus -och väderkänslig process-
-så vissa nyckelsekvenser fick filmas i studio.
lntervallfotografi innebär en serie bilder under lång tid-
-och när man spelar upp som film tycks förloppet gå snabbare.
Solrosorna slår ut på tre dagar, men här sker det ett par sekunder.
Det mest komplexa intervallet visade en hel växtsäsong i en engelsk skog-
-i en enda tagning, som det tog två år att färdigställa.
Producenten Neil Lucas leder Tim och grafikern Mick Connaire-
-ut till filmplatsen och förklarar sin idé.
Så här hade jag tänkt mig...
Det blir perfekt för taggbusken.
Det ska bli en kameraåkning med växtlighet och blomning-
-som visar skogsdungens liv under ett helt år.
Vi kokar ner ett år till en minut, så allt sker på en och samma gång.
Hur länge växer fingerborgsblomman?
Om man börjar med knoppningen-
-och vill att den ska bli fullvuxen, tar det tre veckor.
Så man kan inte filma växterna här, eftersom vädret och ljuset växlar.
Och det går ju inte att lämna utrustningen här.
Vi får föreställa oss förändringen här om tre veckor-
-och att sen försöka sätta ihop det...
Ena bildrutan står växten här, sen blåser den åt sidan...
Vi måste skapa en kameraåkning som kan återskapas exakt.
En räls som kan byggas upp exakt likadant i en studio.
Bygga exakta modeller av allting för att placera växterna rätt.
Sen ska allt tajmas så att de växer precis när kameran fångar dem.
De börjar inse arbetets omfattning. Flera månaders planering väntar.
Nästa vår beger sig teamet ut i skogen igen. Utan vägar-
-är mannakraft det enda sättet att placera utrustningen rätt.
Alla undrar hur det ska gå, även ortsborna.
Nu stramar det åt förfärligt...
-Gick den av? -Nej, den drog runt hjulet.
Två dagars byggande, utjämning och testkörning samt några katastrofer-
-och äntligen är rälsen klar.
Ganska nära. Om du flyttar dig lite...
Gå till 8 900.
Precision är av största vikt.
Det vi filmar i studion måste matcha det här landskapet-
-så om vi inte vet precis var allting befinner sig-
-är det omöjligt att placera studioväxterna rätt.
Därför måste vi mäta av bara helsike...
Se på fan, mitt i prick.
250.
Jag undrar om vi gjorde fel där.
Bild efter bild klättrar kameran upp för den 30 meter långa rälsen.
Det funkar.
Det här är bara bakgrundsbilden.
Det återstår en enorm massa fotografering.
Rälsen måste byggas upp exakt likadant i en studio-
-vilket tar flera veckor att åstadkomma.
Trädet vid kanten av stenen...
Med hjälp av de exakta måtten-
-måste varje föremåls läge, storlek och form matchas på pricken.
Minsta avvikelse, och det är tillbaka till ruta ett.
Med hönsnät och styrenplast formar man skogens klippor och träd.
Med blåskärm täcker man varenda tum-
-så att ursprungsfilmen kan läggas på med hjälp av datorgrafik.
När allt är uppbyggt och växterna är utplacerade kan filmningen börja.
Föreställningens stjärnor kommer äntligen in på scenen.
Allt hänger på timingen. Varje växt tar tre veckor att blomma-
-så man har bara en chans att få det att stämma.
Ett år senare, och hittills har allt gått enligt planerna.
Det sista steget är att foga ihop alla bitar-
-en utmaning för vilken grafiker som helst.
Vi har växter som inte nödvändigtvis skulle växa samtidigt-
-men alla växer på ett naturligt vis, även om tidsförloppet är nedkortat.
Klippblocket i förgrunden som vi ville lägga växter på...
Det fungerade väldigt bra.
Här är taggbusken.
Den är så noga uppmätt att vi vet hur den såg ut och var den stod.
När vi tar bort blålagret ser man hur växten passar perfekt in i bilden.
Saker försvinner bakom trädet och klänger på klippblocket...
Här ser man hur fint de passar in i bilden.
Om vi spelar upp filmen ser man hur bra allt stämmer.
96 lager, 1 5 rälsar och två år senare-
-är tagningen till sist färdig.
En 60-sekunderstagning som visade sig vara-
-en av de mest komplicerade i naturfilmens historia.
Översättning: Magnus Lässker
Synk: stoffinho17