Översättning: Joakim Sandström
Synk: stoffinho17
Antarktis. Jordens kallaste kontinent.
Den mest ogästvänliga platsen för liv.
Här, 1 300 kilometer från Sydpolen, är det 40 minusgrader.
Av jordens alla djurarter kan bara en bo här permanent.
En weddellsäl.
Hon överlever, eftersom hon kan dyka under isen.
Här skyddas hon från stormarna och här hittar hon sin mat.
Men hon är ett däggdjur och måste andas luft.
Därför måste hon ha en öppen livlina till världen ovanför isen.
lnte bara åt sig själv, utan även för sin nyfödda kut.
Han är mindre än en vecka och fortfarande väldigt sårbar.
En snöstorm drar in, och med den vindar av stormstyrka.
Den kan hålla på i en vecka.
Som däggdjur genererar sälar värme inuti kroppen.
Pälsen, med ett tjockt lager fett under, innesluter den värmen-
-även i så här kalla förhållanden.
Dessutom kan hon mata sin unge med däggdjurspecialiteten: mjölk.
Medan hon gör det skyddar hon honom från det värsta av snön.
Hon har jobbat hårt för att hindra andningshålet från att frysa igen.
Det kräver konstant tillsyn. Hon filar bort kanterna med tänderna.
Hennes kut måste följa med under isen så fort han kan simma.
Hon uppmuntrar honom att ta sitt första dopp, men han är motvillig.
Med sin mor som guide måste han lära sig att jaga under vattnet.
Han måste även kunna hitta tillbaka till hålet i isen.
En varm kropp, päls, mjölk och moderlig omvårdnad-
-är avgörande för weddellsälarnas överlevnad i den här iskalla miljön.
De egenskaperna har hjälpt däggdjuren att kolonisera världen.
Östafrika vid ekvatorn.
Det är svårt att föreställa sig ett mer annorlunda ställe än Antarktis.
För att överleva här behöver däggdjuren extra färdigheter.
Det här trädet skyddar ett område åt ett litet däggdjur-
-som tillbringar hela livet i febril aktivitet.
Den kallades förr elefantnäbbmus, men nu säger man "sengi".
Det här är en rufussengihona.
Som alla sengis är hon så aktiv att hon ständigt är hungrig.
För att få all mat hon behöver måste hon vara både flitig och smart.
Hon har skapat ett intrikat nätverk av stigar-
-som låter henne jaga sina insekter väldigt effektivt.
Men stigarna fyller även en annan viktig funktion:
NÃ¤r hon mÃ♪ter sina fiender.
En karta Ã♪ver stigarna i huvudet-
-kan innebära skillnaden mellan liv ...och död.
Som hos de flesta däggdjur sitter benen direkt under kroppen.
Det gör henne mindre stabil, men mycket snabbare och smidigare.
Hon har inte bara sprungit ifrån ödlan.
Hon har överlistat honom.
Det var tur, för hon är mor, och har en unge att ta hand om.
Sengin förlitar sig på fart och list för sin fortlevnad.
Andra däggdjur har väldigt annorlunda tekniker.
Här i Madagaskar är ett av de mest bisarra däggdjuren ute på jakt.
Fingerdjuret livnär sig, precis som sengin, på insekter.
Men hon ser inte de hon söker, för de sitter djupt inne i grenarna.
Det är skalbaggslarver.
För att hitta dem använder hon en specialtalang:
Hon slår med fingret mot trädet, åtta gånger i sekunden-
-och lyssnar efter förändringar i resonansen som tyder på ihålighet.
Hennes hörsel är så skarp att hon kan avgöra exakt-
-var hon ska gnaga hål för att få tag på larven.
Hon har ett groteskt långt finger att spetsa den med.
Det tar ett ungt fingerdjur fyra år att finslipa den här tekniken.
När det har gjort det, får det ett byte som inget annat däggdjur når.
Den arktiska tundran. Här är det ont om mat.
Det här landskapet är så kargt att få stora djur kan leva här.
Men ett däggdjur har hittat ett sätt att göra det.
Det är sent på våren. När solens ökande styrka värmer upp marken-
-rör sig åtta miljoner renar norrut.
Växtligheten är så knapp att hjordarna bara kan få tillräckligt-
-genom att ständigt vara i rörelse.
Nyfödda kalvar upptäcker snart att de måste gå varje dag i jakt på mat.
De är enormt uthålliga.
Några av djuren kommer att ha vandrat-
-en sträcka som motsvarar tre varv runt Jorden.
Betet är som bäst nu, men då dyker även renarnas värsta fiender upp.
Bitflugor.
Flugorna är störande och kan dricka en halvliter blod om dagen.
Men renarna har en försvarsstrategi.
Varje individ försöker trycka in sig i mitten av en grupp-
-där det finns färre flugor.
Med allt knuffande måste mödrarna hålla sina kalvar tätt intill.
lbland är flugorna så jobbiga att renarna inte står ut längre-
-och rusar iväg högre upp dit inte flugorna följer efter.
Men flyktens pris kan bli högt.
l rusningen har en mor tappat bort sin kalv.
Andra har redan hittat den.
Hjorden har för längesen dragit vidare-
-men modersinstinkten är så stark att hon stannar kvar-
-för att leta efter sin kalv i flera dagar.
Renarna slipper flugorna för tillfället-
-men utan mat på kullarna tvingas de snart ner till nya betesmarker-
-och för att möta de bitande svärmarna återigen.
lnga djur gör en längre vandring över Jorden än de här däggdjuren.
Andra däggdjur har hittat ett mer ekonomiskt sätt att förflytta sig.
Det går snabbare. De rör sig genom luften.
Palmflyghundar bor i Kongos stora skogar.
De har en vingbredd på nästan en meter.
Sent i oktober varje år ger de sig av på en lång resa genom skogen.
Flockar av hundratals blir till tusentals.
Tiotusentals blir till hundratusentals.
De är snabba och starka flygare-
-som kan ta sig mer än tusen kilometer på några nätter.
Hur de vet vart och när de ska flyga är ett mysterium-
-men alla hamnar på samma ställe: Kasanka, ett avsides träsk i Zambia.
De är tio miljoner stycken här.
De tränger ihop sig i ett litet skogsstycke-
-som inte är större än tre fotbollsplaner.
Här bor de under några veckor.
Det är världens största flyghundslya.
Efter sin långa resa måste de vila och slappna av.
Viloplatsen är så trång att främlingar kurar ihop sig.
När kvällen närmar sig förbereder de sig för att skörda belöningen.
De har kommit hit från hela Centralafrika-
-eftersom det så här års finns gott om mango och annan frukt här.
De strömmar ut från viloplatsen för att hämta dem.
Varje flyghund vräker i sig minst två kilo frukt varje kväll.
På bara några veckor kommer de att sluka mer än en miljard frukter.
De är bara tack vare flygningen som de kan röra sig så långt, så fort-
-för att hinna skörda en så kortlivad gröda.
Efter sex veckor är träden tomma på frukt.
Då är det återigen dags för flygarmadan att lyfta.
Varje flyghund återvänder till sin speciella plats i den stora skogen.
Afrikas landdjur flyttar sig också tillsammans i kolossala antal.
Flockarna på slätterna är inte lika stora som för ett århundrade sen-
-men de är ändå enorma.
Att beta tillsammans är ett bra försvar.
Men att jaga tillsammans ger också fördelar.
Den här hyenan söker dock mat på egen hand.
Hon måste vara försiktig.
Men hon känner lukten av mat och tar risker.
Den skadade hyenan kan vara glad att ha överlevt misstaget.
Men än är hon inte besegrad. Hon ingår i en klan.
Ett stridsrop ekar genom natten.
Förstärkningarna samlar ihop sig.
Alla vuxna i klanen svarar.
Om en klan anfaller i flock kan de utmana lejonen.
Det är en klan mot en flock, båda vid toppen av sin styrka.
Klanen är fler än flocken.
Hyenornas gemensamma kraft tvingar lejonen till reträtt.
Att anfalla som grupp kräver ett utvecklat socialt samarbete.
Det är en annan av däggdjurens specialitet.
Det sociala bandet knyts när modern ger ungarna mjölk.
Få tar hand om ungarna så noga som däggdjuret i det här landskapet.
En isbjörnshona letar efter mat åt sina ungar.
Det är en extra svår tid på året.
Havsisen som hon jagar på smälter under hennes fötter.
Hon måste leta efter mat på land.
Alla når land i säkerhet-
-men de kan stå inför månader av hunger.
Det är inte lätt att hitta mat på den här kalla och karga kusten.
Sökandet kan pågå länge.
lsbjörnar har ett extremt känsligt luktsinne.
Hon har vädrat nåt som verkar lovande.
Det är det enorma kadavret efter en grönlandsval.
Ett valkadaver kan ge mer än en hel familj kan äta.
De är inte de första som har hittat det, inte på långa vägar...
Lukten har lockat hit björnar från flera mils avstånd.
Björnfamiljer kommer sällan överens.
Hon tar en risk genom att ta med sig ungarna hit.
Björnhanar dödar och äter ibland upp små ungar.
En annan familj utmanar henne.
Hon får antingen slåss om maten, eller springa iväg hungrig.
Hon håller ungarna nära sig och står på sig.
Moderns mod har vunnit en måltid åt ungarna.
Familjelivet kan ge belöningar, men även skapa problem.
Syskon kan bli rivaler.
En näsbjörn - en sydamerikansk släkting till tvättbjörnen.
De här ungarna föddes högt upp i ett träd-
-och ska nu komma ner till marken för första gången.
Vissa är mer motvilliga än andra...
När de väl är nere samlar modern ihop sina ungar-
-och tar med dem till en enda stor grupp.
Tillsammans utgör familjerna ett gäng på upp till 40 stycken.
Återigen ger antalet skydd.
Den första som vittrar fara varnar alla.
Det är inte lätt att hålla ordning. När de hittar mat vill alla ha.
Surikaterna i Kalahariöknen lever också i stora grupper-
-men de är lite mer organiserade.
Varje familjeband styrs av en drottning-
-som nästan alltid är den enda honan som föder ungar.
Hon har varit upptagen med att ge sina fem ungar di.
Det är på tiden att de blir mer självständiga.
ldag ska den nya kullen för första gången skaffa frukost själva.
Det tar flera veckor för de unga att lära sig hur man hittar mat.
Den här försöker fånga myror, men har inte rätt teknik.
Den här ynglingen har övertalat en vuxen att visa hur man gör.
Läraren är inte hans förälder, bara en entusiastisk instruktör.
Han anpassar sina lektioner efter sin elevs förmåga.
Det här är en nybörjare, så han börjar med nåt lätt:
"Så här gräver man efter insektslarver. "
Andra måltider, som den här, är betydligt svårare.
Läraren slår bort skorpionens gadd innan ungarna får ge sig på den.
Familjen samarbetar också med försvaret.
Varje medlem gör vakttjänst och håller ögonen öppna för faror.
Medan en håller vakt, kan alla andra vila.
Varma dagar är det lätt att nicka till...
Hemligheten bakom surikatens framgångar är att alla turas om.
Många däggdjur gör mer än att dela på arbetsbördan.
En del delar med sig av sin kunskap över flera generationer.
Elefantens överlevnad hänger på-
-att dra fördel av flera livstiders erfarenheter.
Den här lilla elefanten föddes igår kväll.
Hela flocken tycks välkomna nytillskottet.
Modern är ung och oerfaren. Det är hennes första barn.
Om hon ska producera mjölk, måste hon dricka.
Den nyfödda kalven måste hålla jämna steg på färden mot vattnet.
Efter åtta kilometer börjar kalven att sacka efter.
Nu får det räcka.
Den unga modern manar på sin kalv men det är långt kvar-
-och kalven är redan uttorkad.
Elefanterna är nu så nära vattnet att de känner doften av det.
Äntligen vattenl
Det här är kalvens första möte med ett vattenhål.
Hon vet inte hur hon ska göra, eller ta sig upp från det.
Modern försöker hjälpa henne, men hon har ingen erfarenhet av barn.
När flocken rör sig längre längs träsket följer kalven efter-
-men nu är hon verkligen illa ute.
Elefantbebisar kan lätt fastna i djup lera.
Moderns försök att hjälpa till förvärrar bara det hela.
Hon fastnar under och trycker ner den ännu djupare.
Nu har mormodern sett problemet och hon rycker in.
Drastisk handlingl Hon knuffar bort modern med en omild stöt där bak-
-och ser till att barnbarnet kan klättra till friheten.
Mor och kalv har lärt sig en värdefull läxa av mormor.
Nedärvd visdom har varit avgörande för elefanternas fortlevnad.
Det största landdjuret, elefanten, är ett däggdjur.
Det är även de största djuren i havet.
En knölvalshona och hennes kalv.
Med några års mellanrum rör hon sig nästan 5 000 kilometer-
-från Antarktis rika vatten till det varma, men sterilare Stilla havet-
-för att föda en enda kalv.
Haven runt Tonga är inte bara knölvalarnas barnkammare...
...utan även deras parningsplats.
Den här 50-åriga honan är här för att hitta den bästa partnern.
Hon börjar med att göra sin ankomst känd för potentiella friare.
En efter en anländer hanarna.
Men när de gör det, simmar hon iväg-
-och tvingar sina friare att följa efter.
Hon tar täten, medan hanarna trängs om platserna bakom henne.
Hanarna ryter hotelser åt varandra och skapar enorma bubblor.
Än så länge har det varit en förhållandevis mild affär.
Nu börjar tävlingen på allvar.
l flera timmar kämpar hanarna om platserna precis bakom henne.
Nu börjar de 40 ton tunga hanarna att dundra in i varandra.
Det här är naturens hårdaste kamp.
Rivaliserande hanar kan döda varandra.
När konflikten når klimax försöker de trycka varandra neråt.
Till slut intar en segrare sin plats bredvid honan och förblir ohotad.
Genom att egga hanarna att slåss vet honan att hon får den bästa:
Han som troligen ger den starkaste avkomman.
Tillsammans dyker paret ner i djupen.
Men ännu vet ingen var de parar sig.
Alla däggdjur, även vi själva, delar olika vinnande egenskaper.
Varma kroppar, utmärkta sinnen och högt utvecklad intelligens.
De egenskaperna har bidragit till deras och vår egen framgång.
Den viktigaste egenskapen kanske finns i våra starka familjeband.
Det är däggdjursfamiljen som har erövrat Jorden.
Tonga är känt för knölvalar.
Men till och med här var det svårt att hitta och filma valarna.
För att filmteamet skulle lyckas fånga parningstävlingen-
-känd som "The Heat Run" behövdes lokalkännedom, mycket tid och tur.
Vi hörde att en av båtarna längre inåt land-
-har sett en hona med en kalv och en kavaljer.
Det kanske kan utvecklas till ett "Heat Run". Vi ska åka dit.
Alla vuxna honor med en kalv kan vara redo att para sig-
-och således vara en måltavla för kärleksfulla hanar.
När vi kom dit var jag spänd och lite nervös.
Jag visste inte vad jag skulle vänta mig.
När jag dök ner insåg jag att det var överraskande tyst och lugnt.
Jag hade inte väntat mig det som hände sen. Kalven kom mot mig.
Hon verkade helt lugn och var väldigt intresserad av mig.
Den bara simmar runt och slår med svansen.
Den är nyfiken och har lite kul.
Den är ganska ung och stannar uppe vid ytan länge.
Den dyker inte ner mer än några minuter.
Mamman är 5-1 0 meter under och håller ett öga på den.
Men även en kalv har kraft i sina fenor och sin svans.
Roger måste vara försiktig.
Jag har den.
Det var det tokigaste jag har sett i hela mitt liv.
Den gled runt som ett nyfött lamm, och så väger den två ton...
Den vände runt och slog till med sin valstjärt.
Jag har fina bilder på det.
Jason paddlade bakåt så här.
Det är bara ett barn. Det är som att leka med en liten valp.
Men den här är fyra meter lång! Det är löjligt.
-Var är mamman? -Hon tar det lugnt där under.
-Hon ligger lågt, femton meter ner. -Tittar hon bara?
Det är en sak att vara nära en lekfull bebis-
-och en helt annan att följa en testosteronstinn grupp hanar-
-som alla är tio gånger större.
Det finns tillräckligt med hanar för ett "Heat Run", men är de på humör?
När ni är redo...
Valarna kan väga upp till 40 ton.
De måste komma nära för att få bilderna.
De får inte krocka med dem. En smäll från dem kan göra stor skada.
För att inte störa valarnas beteende-
-måste de fridyka utan dykapparater och hålla andan så länge de kan.
Jag kanske kan hålla andan i två minuter.
De kan vara under i 20 minuter innan de behöver gå upp och andas.
Alltfler valar samlas men än är det inget "Heat Run".
Jag var tvungen att kolla läget först.
Var de fem stycken?
De flyttar runt, simmar upp, under och över...
-Förhoppningsvis händer nåt snart. -Kärlek i luften, kanske?
Kärlek kanske är i luften, men inte i vattnet.
Trots att de följde valarna de närmaste tio dagarna-
-verkade inget "Heat Run" nalkas.
Det borde vara lätt att följa ett djur på 40 ton.
Vi har sex stycken här, men tappar bort dem hela tiden.
Ena stunden är de där och man åker dit, men då har de dykt ner.
Då är de borta igen. Sen tar det 5-1 0 minuter innan de dyker upp igen.
Då är de 300 meter bort och det tar en evighet att komma nära dem.
Det är en ständigt pågående katt -och råttalek.
Katt och råtta? Det är ju valar!
Parningssäsongen är snart slut och teamets uppdrag är inte slutfört.
Men så äntligen tycks valarnas beteende ha förändrats.
Nu gäller det. Vi såg sex-sju knölvalar i horisonten.
Vi tror att det är ett "Heat Run".
De senaste 1 6-1 7 dagarnas arbete hänger på de följande två timmarna.
Jakten har inletts.
Det var minst tre-fyra hanar som simmade förbi och kämpade.
-De försökte ta platsen bakom honan. -Han är rakt framför dig.
Valarna rör sig så fort att enda chansen att filma dem-
-är att släppa ner filmteamet framför gruppen.
Precis när Roger är jämsides höjs tempot i jakten med en svansrörelse.
Framför de framstormande hanarna-
-fortsätter Roger att filma och håller andan tills de är förbi.
En snabb andhämtning, sen dyker Roger ner igen.
Valarna fortsätter att skynda förbi. Roger hinner inte med.
Utmattad återvänder han till båten för sista gången.
Fantastiskt. Det var det mest fantastiska jag har upplevt.
De var sju-åtta stycken. De dök ner 20 meter framför mig.
Sen kom honan först, ganska nära...
Då började alla att dyka mot mig. Det var som att stå mitt i trafiken.
En på den sidan, en på andra sidan...
Efter 40-45 sekunder började jag tappa andan lite.
Då tittade jag upp och såg en rätt ovanför mig.
-Filmade du det? -Jag hoppas det.
Annars får jag förmodligen sparken.
Det har tagit 1 8 dagar och hundratals dykningar-
-men till slut har teamet lyckats avslöja en hemlighet om valarna-
-som få människor har sett innan.
Översättning: Joakim Sandström
Synk: stoffinho17