Översättning: Pernilla Hallgren
Synk: stoffinho17
Ön Komodo i lndonesien.
Avlägsen och karg.
Här lever mycket få människor.
En stor reptil regerar på ön.
Den ser ut som en kvarleva från dinosauriernas tid.
Komodovaranen.
Tre meter lång. Ett oöverträffat rovdjur.
Bara en sak kan utmana en varans dominans.
En annan varan.
Under parningstiden hamnar hanarna i vilda slagsmål.
Enorma klor och 60 tänder kan orsaka hemska skador.
Komodovaranen är den enda reptilen som fortfarande regerar-
-som dinosaurierna en gång gjorde.
Den härskar här eftersom den inte har nån konkurrens.
Men andra reptiler och amfibier får kämpa för sin överlevnad.
Reptiler och amfibier verkar så primitiva.
Som om de är bättre lämpade för en svunnen tid.
Men de har en otrolig repertoar av fantastiska strategier.
Och på många platser frodas de fortfarande.
Det här är historien om hur de lyckas.
Sydamerika. Den avlägsna djungeln där Brasilien och Venezuela möts.
Lodräta berg reser sig ur djungeln.
Det finns få platser på jorden som är blötare.
Här lever urgamla och mycket egendomliga amfibier.
"Vattenfallspaddan" är bara tre centimeter lång.
Händerna gör att den kan klättra högt upp i trädtopparna.
Men den är inte ensam häruppe.
Många grodor och paddor undviker rovdjur genom att hoppa.
Men den här grodan kan bara hoppa tre centimeter.
Och det räcker definitivt inte.
Antingen blir den uppäten-
-eller också kastar den sig ut i luften. Vilket val...
Men det här är inget självmord utan en avsiktlig strategi-
-som bygger helt på händernas storlek och styrka.
Fritt fall är ett effektivt sätt att komma undan.
Men en annan padda i samma berg har förfinat strategin.
Den lever 1 500 meter ovanför skogen på den här platån.
Det här är en "stenpadda". Även den är tre centimeter lång.
De här bergen verkar vara ett paradis.
De Ã¤r blÃ♪tare Ã¤n skogen och hÃ¤r finns inga ormar.
Men det finns en jÃ¤gare hÃ¤r.
En paddätande fågelspindel.
Den ligger i bakhåll för sitt byte.
lnte heller "stenpaddan" kan hoppa.
Men den har ett annat försvar.
Den spänner musklerna, blir stel och förvandlas till en gummiboll.
Den är så liten och lätt att studsandet inte skadar den.
Såna här bisarra innovationer-
-är en orsak till att amfibier och reptiler är så framgångsrika.
Men vissa av dem har knappt förändrats på miljontals år.
Brasiliens Pantanal.
Mer än 1 30 000 kvadratkilometer sumpmark.
Under torrperioden blir vattnet till isolerade dammar.
Då innehåller de världens största samling krokodiler.
De här kajmanerna är fast och maten håller på att ta slut.
Det är långt kvar till regnperioden-
-då kajmanernas byte, fisken, återkommer till floden.
De är kallblodiga och klarar sig utan mat i månader.
De är helt stilla förutom när det blir bråk.
Till slut kommer regnet och floderna stiger.
Alla reptiler är experter på att spara energi.
Kajmanerna lägger sig helt enkelt och väntar på att fisken ska komma.
Reptiler och amfibier måste värma sig innan de kan bli aktiva.
Till dess är de långsamma och sårbara.
Det snabbaste sättet att bli varm är att lapa sol.
Det är precis vad den här bruna basilisken gör.
Men när den exponerar sig blir den lätt upptäckt.
En så tydlig pinne över en flod-
-verkar vara onödigt iögonenfallande.
Det största hotet mot basilisken kommer från himlen.
Mörka skuggor gör den nervös.
En fågel på jakt borde få den att fly in bland träden.
Men den gör tvärtom.
Skuttandet över vattnet ger den viktiga sekunder-
-och smeknamnet "Jesus Kristus-ödlan".
Den pressar ner fötterna så hårt och fort att den aldrig sjunker.
En människa måste springa i 1 05 km/tim för att göra det här.
Reptiler är experter på att undvika problem.
De är också duktiga på att överleva på platser som inte passar dem.
En gång i tiden var världens största djur reptiler. Dinosaurierna.
Och vissa som lever nu är en miljon gånger mindre än T-Rex.
Till och med mindre än vissa insekter.
Den brasilianska "pygmégeckon" får plats på en fingertopp.
lngen annan reptil är lika liten.
Men den är så kvick att den undkommer alla jaktmonster.
Den är så liten att den får problem med till exempel regn.
Den kan drunkna i en droppe.
Men ödlans hud är vattenavstötande.
Den blir inte blöt av regnet.
Man skulle kunna tro att den riskerar att drunkna i en pöl.
Men geckon kan inte sjunka.
Den är så lätt och vattenavvisande-
-att den bokstavligt talat kan stå på vattnet.
Miniatyriseringen är imponerande-
-men reptilens kropp kan förvandlas mer än så.
En bisarr reptil-
-jagar insekter här i Madagaskar.
Bönsyrsan har 360 graders syn-
-men har inte sett faran som närmar sig.
En panterkameleont.
Hela djuret är anpassat till att smyga runt bland grenarna.
Tårna har blivit gripklor.
Ögonen roterar så att den kan titta åt alla håll.
Skinnet byter färg, som kamouflage eller för att visa känslor.
Kameleonten döljer sig för både jägare och byte.
Den kan inleda en överraskningsattack.
Tungan är som en missil-
-som siktar på bytets huvud för att neutralisera försvaret.
Kameleonter är så perfekt anpassade till ett liv i träden-
-att det är svårt att tänka sig att de kan leva nån annanstans.
l Namibiöknen finns det inga träd i sikte.
Men det här är spår efter en kameleont.
Den här ökenkameleonthonan söker efter en partner.
Hennes kropp verkar inte vara anpassad till den här miljön.
Fötterna, som ger bra grepp på grenar-
-borde vara odugliga på mjuk sand.
Men hon kan sprida ut dem, som snöskor.
Hon måste bli varm och aktiv när öknen fortfarande är kall-
-så hon utnyttjar sitt mångsidiga skinn.
Sidan mot solen blir mörk för att absorbera värme-
-och den andra blir ljus för att hindra värmens avdunstning.
Hon är hungrig.
Men hon är inte tillräckligt snabb för att fånga skalbaggar.
Lösningen är enkel. Hon hittar lite växtlighet-
-och väntar tills en skuggsökande skalbagge dyker upp.
Hon fortsätter sökandet efter en partner.
Till slut träffar hon på en hane.
Men han kanske inte behandlar henne som hon önskar.
Kameleonters uppvaktning är oftast vänlig.
Men här är honorna så få att hanen inte kan riskera att bli avvisad.
Hon vandrar vidare, men bär nu på en ny generation.
Sex månaders vinter, med temperaturer på minus 40 grader-
-borde vara omöjliga förhållanden för en reptil.
Men här i Kanada är det nåt som rör sig under snön.
En rödsidad strumpebandssnok.
Han överlevde vinter genom att ligga i ide under jorden.
Den svaga solen får fler hanar att dyka upp.
De är kalla och långsamma. Men de har bråttom.
Varma hanar har en fördel när honorna dyker upp.
Smältvatten blir det första de dricker på ett halvår.
Äntligen har en hona dykt upp.
De varmaste hanarna reagerar snabbast på hennes doft.
Hon parar sig bara en gång, så konkurrensen är hård.
Den här hanen har försovit sig.
Det tar timmar att bli varm. Han är chanslös mot de andra hanarna.
Många av de andra är redo för att jaga honor.
Men vissa ger upp jakten och förenar sig med den kalla hanen.
De slingrar sina varma kroppar runt honom, som om han var en hona.
Allt fler hanar samlas runt honom. Varför?
Deras relativa temperatur visar vad som händer.
Hans kalla kropp-
-blir snabbt varm när den absorberar värme från de andra hanarna.
Han lurar de andra hanarna genom att avge honornas doft.
Och de försöker para sig.
Efter några minuter har han stulit tillräckligt med värme.
Varje vår kämpar tiotusentals ormar i det här parningsraseriet.
Det är världens största samling reptiler.
Att hitta en partner är bara den första utmaningen.
Den här leguanen på Madagaskar lägger bara en omgång ägg i år-
-så hon måste gömma dem på en säker plats.
Hennes ägg är eftertraktade som en färdigpaketerad måltid.
Hon verkar ha hittat svaret.
Hon döljer alla spår. Det är en bra strategi.
Men inte tillräckligt bra.
Menaranasnoken har lärt sig att vakta leguanernas bon-
-och notera exakt var äggen är begravda.
Hon har blivit överlistad.
Hon kan bara se på när äggen blir uppätna.
Nästa år måste hon hitta ett bo utan en menaranasnok.
På andra sidan jorden, i Sonoranöknen i Arizona-
-får ett liknade drama ett helt annat slut.
Den här hornödlan vaktar sina ägg-
-och håller utkik efter allt som kan hota dem.
Den här ormen är en äggätare.
Det finner hon sig inte i.
Den här ormen är ingen match för hennes raseri.
Äggen är i säkerhet, för tillfället.
Ett annat rovdjur, en pisksnok.
Den här arten äter ödlor.
Och hon ser skillnad på dem.
Den här ormen kan hon inte springa ifrån-
-så hon försöker se större och längre ut.
Ormen är försiktig med byten som ser så stora ut.
Nu spelar ödlan ut sitt trumfkort.
Ormen är inte van vid byten som gör så här.
Det här är en mycket förvirrad orm.
Hon återgår till vakttjänstgöringen.
Och flera månader senare blir hon belönad med en unge.
Att vakta äggen är en ännu större utmaning-
-för reptiler som lever i havet.
Utanför ön Niue finns hela världens bestånd-
-av en speciell typ av havsorm.
Den är perfekt anpassad till havet, förutom vid fortplantningen.
Efter några minuters slingrande är honan befruktad.
Men nu har hon ett problem.
Reptilägg överlever inte under vattnet.
Ungarna drunknar. De måste andas in luft.
På land är både hon och äggen sårbara för rovdjur.
Men hon har en extraordinär lösning.
Hon dyker ner under ön-
-för att hitta ingången till en lång undervattenstunnel.
Längst in finns en grotta med en luftficka.
Det här är den torra plats som äggen behöver.
Här finns det inga rovdjur.
Grottan är sluten, med taket och vattnet.
Hon letar efter en skreva för äggen.
Här är äggen helt säkra, och hon kan återvända till havet.
Sex månader senare tar en ormunge sitt första andetag.
De små ormarna måste själva hitta till vattnet.
De simmar genom tunneln och ut i havet.
En afrikansk oxgroda.
Reptiler och amfibier tar sällan hand om sina yngel.
Men den här sydafrikanska bjässen är ett undantag.
Hanarna slåss om herraväldet.
Den starkaste får para sig med flest honor.
Man förväntar sig inte att en sån hane ska vara en omtänksam far.
Men en hane stannar och vakar över sin egen och andras avkomma.
Honorna lägger äggen på grunt vatten, i utkanten av dammen.
Men solen skiner intensivt och dammen blir mindre.
Det finns en risk att ynglen blir strandsatta.
Hanen lägger märke till problemet.
Om han inte kan hjälpa dem är de döda om en timme.
Han kan bara göra en sak för att rädda dem.
Han gräver en kanal till den stora pölen.
De är i säkerhet.
Fantastika innovationer har gjort amfibier och reptiler framgångsrika.
Och bland dem finns en reptil-
-som fortfarande är ett effektivt rovdjur.
Komodovaranen.
De jagar mest hjortar, som de lätt övermannar.
Men i tuffa tider jagar varanerna nåt mycket större.
Vattenbufflar, som är tio gånger så stora.
lngen har tidigare filmat en varans jakt.
Det är torrperiod.
En buffel sover i ett av de sista vattenhålen.
Varaner lurar i utkanten.
Buffeln verkar se dem som ett irritationsmoment.
lnte som en fara.
Ett allvarligt misstag.
Varanen är försiktig. En spark kan ge allvarliga skador.
Betten är bara köttsår, men de lockar till sig fler varaner.
Precis som hajar blir de upphetsade av blodlukten.
Buffeln lämnar haltande vattenhållet.
Det verkar som varanerna har misslyckats.
Men de är underligt intresserade och följer efter buffeln överallt.
Dagarna går och buffelns sår läker inte.
Den blir allt svagare. Varanernas jaktmetod blir tydlig.
Ny forskning har visat att varanen har gift, precis som en orm.
Bettet är dödligt, men det tar flera veckor.
Men varanerna har råd att vänta på ett så stort byte.
De håller sig nära offret och spar på energin.
För tusentals år sen fanns det dvärgelefanter här.
Troligtvis jagade varanerna dem på samma sätt.
Men processen är utdragen.
Tre veckor senare är buffeln väldigt svag.
Varanerna känner att slutet är nära.
Men de måste vara på sin vakt. Buffeln kan fortfarande anfalla.
De går allt närmare för att försöka döda den.
Varanernas strategi är skoningslös.
Men det är enda sättet att fälla ett sånt här byte-
-och i hårda tider behöver de det för att överleva.
Buffeln dog under natten.
Tio stora varaner har samlats för att äta.
På fyra timmar rensar de buffeln på allt kött.
Det här är jordens största giftiga djur.
Vi behöver inga historier om Jurassic Park och velociraptor-
-för att se en värld som domineras av en reptil.
Allt finns här.
lngen har tidigare följt en komodovaran som jagar buffel.
Så Kevin Flay och Matt Swarlbrick var helt oförberedda.
De väntade sig en fysisk utmaning, men inte emotionellt kaos.
De kom till Komodo efter en fyra dagar lång resa.
Kevin är reptilexpert och vet att de är i varanens territorium.
Deras enda skydd är vakter beväpnade med pinnar.
De stora är väldigt skrämmande.
Men först när de kommer riktigt nära-
-ifrågasätter jag min tro på vännerna med pinnar.
Men den här varanen är inte stor.
Den är 1,5 meter lång och inte fullvuxen.
De stora lever inåt landet. Dit måste Kevin och Matt ta sig-
-för att hitta en plats där varaner och bufflar träffas.
Vi kan gå runt och leta efter varaner som stöter på bufflar.
Men eftersom det är torrperiod-
-finns det bara ett vattenhål kvar på ön.
Både varaner och bufflar behöver vatten, så det för dem samman.
Kevin väntar här.
Men efter några dagar utan varaner känns det som fel beslut.
Här kommer en buffel. Det blir inte mer spännande än så här.
Ser ni den?
Hej, kompis.
Efter nästan en vecka förändras nåt och några varaner dyker upp.
Kan vi få hit en vakt?
Jag vet inte hur farlig situationen är.
Men det är lite oroande att en av vakterna sitter i ett träd.
Men varanerna är varken intresserade av djuret eller teamet.
Frustrationen fortsätter. Men uppdraget verkar så enkelt.
Allt vi vill är att han-
-ska filma honom attackera honom.
Men det ser ut som han tänker attackera honom.
Jag skar mig och det är inte så bra. Jag får vara försiktig.
Nu är det dags att gå hem. Det tar drygt en timme.
Om vi lyckas filma nåt bra känns det lätt.
Då går vi hem och kollar vad råttorna har hållit på med.
Men det är fortfarande väldigt varmt.
Så när vi inte har filmat så mycket är vägen hem väldigt långt.
Det blir många långa promenader hem.
Men till slut dyker en ny varan som verkar ha en annan attityd upp.
Det här kanske kan vara nåt. Men den gör mig lite nervös.
l början är den försiktig och vill inte gå nära buffeln.
Det här är en stor varan.
Det där var helt oväntat.
Den där killen är riktigt kaxig.
Det första bettet och lukten av blod startar en kedjereaktion.
Alla varaner vaknar till liv.
Det fridfulla vattenhålet har blivit en farlig plats.
Som kameraman tycker jag att det här fantatiskt.
Men samtidigt tycker jag synd om det där stackars djuret.
Hjärtat bultar.
Men det fungerar fortfarande. Det där var lite läskigt.
Nu måste teamet följa efter buffeln för att avsluta filmningen.
Det börjar påverka deras känslor.
Han vet att han är skadad. Han har svårt att gå.
Och de här rovdjuren samlas runt honom och väntar.
När de skuggar buffeln är de även nära varanerna.
Det här är helt galet. Vi följer efter buffeln-
-och det ligger sex varaner nere vid floden.
De följer efter buffeln. Vi är alla lite nervösa. Det är skrämmande.
De är skickliga och inte alls rädda för oss.
De skulle lätt kunna skada oss allvarligt.
Just nu känner jag mig inte speciellt säker här.
Ärligt talat har vi ingen aning.
Dagarna går och Kevin och Matt blir allt mer engagerade.
Hon ser nog på kamerateamet som döden.
Visserligen påverkar vi ingenting-
-men vi är alltid här när varanerna är här.
När hon ser på mig känner jag mig som döden som är på väg.
Jag vet inte om jag klarar sånt här.
Att tillbringa all sin tid med att se ett djur dö...
Jag vet inte riktigt.
Varanerna är brutala. Men det här är enda sättet att fälla stora byten.
För teamet har alltihop blivit personlig.
Vi träffar buffeln varje dag och skapar en relation.
Och i dag tror jag att han gav upp.
Nästa dag är det över.
Nu när det är över kan jag känna att det var helt enormt.
Det känns så urtida. Som nåt från en annan tidsålder.
De är helt fantastiska varelser. Skrämmande.
De ser ut som nåt från filmen "Jurassic Park".
Översättning: Pernilla Hallgren
Synk: stoffinho17