Toby Fleishman vaknade en morgon i stan
han hade bott i under hela sitt vuxna liv,
vilket plötsligt, av nån anledning,
nu var fyllt med kvinnor som ville ha honom.
Inte vilka som helst.
Kvinnor som var självförverkligade och självständiga
och visste vad de ville.
Kvinnor som verkade snälla.
Kvinnor som verkade motiverade och tillgängliga.
Men även vissa som bara skickade en bild på en stringtrosa.
Eller ett bröst från sidan. Eller ett bröst underifrån.
Eller bara ett vanligt bröst.
Det var mer än vad en nyskild man kunde hantera
efter 15 års äktenskap.
Allt detta efter en ungdom fylld med romantiska avslag?
Allt detta efter att ha gjort en livstidssatsning på en kvinna?
Vem hade kunnat förutse detta?
Vem hade kunnat förutse att det fanns sånt liv i honom än?
Men de här kvinnorna var inte objekt för Toby.
De var hans mentorer. Nej, de var hans hjältar.
De lärde honom hur man levde nu när han plötsligt,
på nåt sätt, inte längre levde med Rachel.
Varje morgon vaknade han med en överväldig känsla av panik
i sin nya lägenhet.
Var befann han sig? Var befann hon sig? Var fanns hans hem?
"Nåt är fel", tänkte han. "Jag ligger illa till."
För Rachel låg inte längre i hans säng.
Hon var inte längre i köket och tjatade om sin dag.
Jag måste ägna hela dan åt att städa upp röran
med en lunch jag inte ens har tid för.
Hon kom inte längre bara hem från gymmet
på ett mindre mörkt humör än vanligt.
Det var en katastrof. En ren katastrof.
Det kanske ordnar sig. Jag vet inte.
Jag kommer hem sent, så du får hämta ut den där medicinen.
Hon tog inte längre på ett tjockt lager
svart flytande eyeliner på hennes övre ögonlock
med precisionen av en artroskopi-robot.
Är ungarna redan klara?
Men just den här morgonen var hon inte heller
i det mycket finare hem som bara var hennes nu.
En plats blev ledig på yoga-grejen
jag försökte komma in på i Everglade,
så ungarna är med dig, så du vet.
Så du vet? Så du vet, jag lämnade ungarna en dag för tidigt?
Vad fan tänkte du?
Jag sa det, en plats blev ledig.
De är inte matvaror, okej? De är barn.
Tänk om jag inte kollat min mobil.
Tänk om jag hade kallats in till sjukhuset mitt i natten.
Det hände inte, okej? Goda nyheter.
Jag har planer för ikväll.
Jag ska inte ha dem förrän imorgon.
Det är bara en natt. Ring Mona.
Jag vill vara med dem när jag har dem.
Jag vill inte lämna dem med en barnvakt.
Det är du som gör så.
Jag trodde inte du kunde säga nåt mer uselt än det du sa igår kväll.
Var så här aggressiv i din karriär.
Jättefint. Så moget.
De gick fram och tillbaka så där ett tag.
Hela tiden försökte Toby minnas
exakt vad han hade sagt kvällen innan som var så hemskt.
Men han kom inte ihåg.
Jag kan inte fatta att du gjorde det.
Att väcka dem på det sättet.
Jag måste ta min egen syrgasmask innan jag hjälper dem.
Självklart, ditt syre, jag glömde det.
Det har varit en tuff månad.
Jag behöver bara lite egentid.
All din tid är egentid, Rachel.
Nuförtiden sa han bara hennes namn i slutet av meningar.
Okej, jag måste lägga på.
Jag börjar bli sen nu.
Vilket var lika bra eftersom hans stånd var borta.
Okej, kom igen nu.
Jag är så trött.
Och jag är uppspelt över att jag får er en hel dag tidigare.
Och här, jag tror att er mamma lämnade några kläder till er.
Varsågod.
Såna här har man i Hamptons. Inte på ett läger.
Undertexten till allt Hannah sa nuförtiden var: "Din jävla idiot."
Jag ville ha Corn Chex, inte flakes.
Din jävla idiot.
Okej.
Hannah, de här corn flakesen är jättegoda.
Du måste prova dem.
Okej.
Tack, kompis.
Vi måste skynda på.
Kom igen.
Av alla sätt som Toby hittills har stört sig på vad gäller Rachels misskötsel,
var den största ett oplanerat besök i den där skräckhålan,
det senkapitalistiska stället, KFUM på 92nd Street Y.
Glöm vad du vet om såna ställen generellt,
det här stället, med dess löjliga föräldrabefolkning
och en förskola som man fick sätta barnen
i kö till vid befruktningen
var lika infekterad av Upper East Side
som allt annat den fick kontakt med.
Okej, hej då, Hannah.
Toby, hej! Kul att se dig här.
- Hej. - Var är Rachel?
- Jobbar som vanligt? - Ja.
Agenturen driver väl inte sig själv.
Hallå, det är hennes replik.
Rachel var teateragent, mer känd som personen
som upptäckte Alejandra Lopez, skaparen av Presidentrix!
Den var så briljant
att den satte New Yorks teaterbesökande värld i brand
och återuppfann Broadway.
Presidentrix! var överallt.
Det gjordes parodier.
- Du är bara frun! - Jag är bara...
Jag är bara nånting.
Okej. Vänta, applådera inte.
Och, jösses, vad det fanns kringprodukter.
BARA FRUN!
- Sköt om dig. - Tack.
Hon hade en svordom på tröjan.
Ja, ignorera den.
Okej, vi ses senare, Solly.
Hämtar du oss? Inte Mona?
Ja, det är jag som kommer.
Toby!
Jag har tänkt höra av mig till dig.
Hur är det med dig? Hur mår barnen?
De mår bra.
Det är såklart en förändring.
Jag har velat stöta på dig
för att berätta själv vad jag hoppas att du redan vet,
men vi lämnar inte ditt liv.
Vi försvinner ingenstans.
Vi är dina vänner också.
Det chockade honom aldrig,
att det här var vem Rachel brydde sig om.
Som ett sätt att skydda sig själv
tänkte Toby på en sjukgymnast han låg med för ett par kvällar sen.
Han kom inte ihåg hennes namn.
Jamie, Jasmine? Jill?
Har det varit jobbigt länge?
Ja... Jag menar, nej.
Det var inte precis ett skyndsamt beslut eller så,
om det är det du menar.
Men Cyndi ville ha information.
Nuförtiden ville alla det.
Hade ni en dejtkväll?
Bråkade ni på det där föräldramötet?
Men ni såg så lyckliga ut på vårgalan.
Frågorna handlade aldrig om paret Fleishman
utan om personens eget äktenskap
Grälar vi för mycket?
Är våra gräl för intensiva? Har vi tillräckligt med sex?
Är vi för eländiga?
Hur eländig är för eländig?
Jenny!
Fysioterapeuten hette Jenny!
Tjejerna är så klart fortfarande nära vänner.
Så du kan räkna med att vi ser till att inget förändrar det.
Ursäkta...
Vi finns här för dig.
"Vi ses väl ikväll?"
Ursäkta, det är jobbet.
Jag har en biopsi.
Jobbar du kvar på sjukhuset?
Folk blir fortfarande sjuka.
Utbud och efterfrågan.
- Ja. - Ja, hur som helst,
det var jättekul att ses.
Vi måste äta middag nån gång med barnen
för vi hade så roligt sist.
Men hade de det?
Det är 40 år gammalt. Tillverkat av romerska munkar.
De gör bara åtta lådor om året.
Det känns på smaken.
- Jag är med. - Jag har en koppling.
- Kan inte säga vem. - Kom igen.
Det var samma gäng varje gång.
Rachels skolmamma-vänner, vars makar
var ett kroniskt tillstånd som Toby tvingades hantera.
Det var Todd Leffer, en portföljförvaltare
på en högriskfond
och som inte inte hade ett foto på sig själv
bredvid en död giraff och levande Trump-son.
Det var Rich Hertz, vars namn bokstavligen var "rich",
vars far hade tjänat ihop en förmögenhet på 80-talet
genom att köpa upp livförsäkringar
för folk som hade aids.
Sen var det alfa-hemvändarkungen,
Sam Rothberg, en vice VD på ett läkemedelsföretag
som nådde sin framgång genom att sälja Vicodin
till landets alla hemmafruar.
Förutom sin egen fru,
som redan var förtjust i Xanax.
Hur går det i leverbranschen?
Folk blir fortfarande sjuka, så...
Låt mig fråga dig en sak.
Om dina barn sa att de ville börja jobba med medicin,
vad skulle du säga?
Nej. Du förstår inte, okej?
Det var taskigt. Han förolämpade mig.
Han blev rik på att köpa upp
undervattenslån i delstater med påskyndade vräkningslagar
så att hyres- kunde bli till bostadsrätter,
och han frågar mig om jag hade lett in mina barn i mitt skamfyllda liv?
Skulle du det?
Mrs Fields, hej.
Det här är dr Fleishman. Ringer jag olägligt?
När han var klar med sin ST-tjänst,
hade medicin genomgått en sån omvälvning
att plötsligt till och med att vara specialist
på ett toppsjukhus på Manhattan inte skulle ge tillräckligt för att ge
Rachel den livsstil hon så gärna ville ha
för att vänja sig.
Hon förstod aldrig att hans jobb var en egen belöning
och en egen tröst.
I synnerhet de första bräckliga veckorna efter hans skilsmässa.
Och, Clay, vilken är den vanligaste kärlmassan?
Hepatocellulärt carcinom?
Det vore korrekt om ett hepatocellulärt carcinom
var antingen var kärl eller det vanligaste av nåt.
Det är ett hemangiom.
Jag är ledsen, Clay, jag...
Hör på,
jag vet inte om det här är lämpligt,
men jag säger det ändå.
Jag ska skilja mig.
Jag menar inte att vara en skitstövel.
Och om jag är det, förlåt mig.
-Är du okej? - Ja, jag är okej.
Vad ska du göra nu?
Vi träffade en psykolog för att lösa hur vi ser till att barnen mår bra.
Jag har nyligen flyttat till en ny lägenhet.
Så bra, men har du börjat med apparna än?
Va?
Okej, det här blir roligt.
Jag hade ett JDate-konto... Har folk det nu?
Det här är annorlunda.
Det är inte så annorlunda. Det är fortfarande läskigt.
Du gör det fortfarande.
Ja, det gör jag.
Okej, här är ett par.
Vad är det här? Ursäkta, vad tittar jag på?
Det är hennes fyr.
Hennes fyr?
Det är för att indikera en persons villighet.
- Hennes villighet? - Som att hon är tillgänglig.
- Okej. - Och kåt.
Vänta. Gör du också det?
Förstår du vad jag menar?
Okej. Tack. Jag ska... Vi pausar det här.
- Vi har patienter att komma till. - Ja.
Liven räddar inte sig själva.
Ta mig till operationssalen!
Jag menar, du leker Gud.
Ja, ingen dör ikväll.
Inte under min uppsikt.
Han såg på apparna passivt i ett par veckor,
- utan att engagera sig alls. - Vi ses på måndag.
...tills en helg.
Rachel hade tagit med ungarna till Hamptons.
Det var hans första helg utan dem,
och han saknade dem så mycket att han trodde att han skulle dö.
Fyll i din profil, älskare!
Appen frågade honom:
"Vilken är din favoritfilm?"
Det var Twister.
Appen frågade honom:
"Hur vill du tillbringa en regnig lördag?"
"Lösa korsord."
Se på porr och onanera.
"Favoritmat?"
Caesarsallad. Med räkor.
Det var ångad kyckling och grönsaker, ingen sås, ingen olja.
"Vilken är din sol, måne och uppstigande?"
Vad är uppstigande?
Kanske han försökte lyfta upp sig själv i vissa svar,
men han hade varit ärlig om det viktiga.
Och sen frågade den: "Hur singel är du?"
Jag är frånskild.
Det var sant.
Appen behövde en bild.
Okej, beredd?
Skriv in din kontokortsinformation
Okej, är du beredd?
MEDDELANDEN Mila - Hej!
- Hejsan. - Hej.
- Hej! - Hej. Hur är det?
- Tungemoji. - Du är söt.
-Är du läkare? - Så bra för dig.
- Vampyremoji. - Var bor du?
- Brooklyn.
I Queens.
Som en doktor på ett sjukhus eller doktor i engelska?
Var sitter levern?
Om du är en skit...
Har varit där förr.
Och nej, tack.
Jag växte också upp i LA.
Ja, mina vänner, han förlorade en hel lördag där.
Jag började med socialt arbete, och saknar det hela tiden.
Jag har druckit för mycket.
Och hela helgen.
Varvar ner med ett glas vin.
Jag gillar äldre.
Du påminner mig om nån.
- Morfar-emoji. - Du är snygg.
"Arg med rök som kommer från sidorna av munnen"-emoji...
Man måste förstå att Toby inte var precis
önskat gods i sin ungdom.
Du är så snygg.
Var har du varit i hela mitt liv?
Möjlig samba i aftonklänning-emoji.
Ett glas med mjölk-emoji.
Nog om mig. Berätta om dig.
Min pappa var också läkare.
- Lila djävul-emoji. - Jag var precis...
Sent på söndagen var hans kinder ömma efter att ha uttryckt glädje och förundran
och hans handled och hand var ömma av upprepad stress.
Får jag se det där söta ansiktet snart?
Men då insåg han plötsligt
att det här var på riktigt.
Få saker på jorden står still.
Rörelsen framåt finns alltid där för att ta dig från din sorg
och bjuda in dig till att återförenas med de levande.
"Så, ska vi träffas? Frågetecken, frågetecken.
"Ge mig svar, sötnos."
"Förlåt. Ja. Ser fram emot det."
Oj, jäklar.
Ja. Joanie. Hej.
Ja, jag är på väg upp.
Titta på det där. Titta.
Den är så gott som ny.
Ingen ärrbildning. Det är som om inget hade hänt.
Man måste älska levern.
Jag menar, seriöst, visa mig ett mer livsbejakande organ.
Titta bara på den.
Se vad den kan återhämta sig från.
Vi borde alla vara mer som levern.
Levrar beter sig oberäkneligt.
Det gör alla organ, men levern är unik i hur den läker.
Den är fylld av förlåtelse.
Den förstår att man behöver några chanser innan man får rätt på livet.
Och den förlåter en inte bara. Den...
Den glömmer praktiskt taget bort.
Under de mörkaste dagarna av äktenskapet
skötte Toby sin sjukhusverksamhet.
I ögonvrån fans alltid levern,
som viskade att det en dag inte skulle finnas många tecken
av all denna skada, att han också skulle återskapas.
Toby, vi har en ny patient från akutmottagningen.
Jättebra. Ja. Då går vi.
Jag är leverspecialist.
Jag kallades in för att din fru har lungsot.
Jaha. Okej.
Vill du berätta vad som hände?
Hon sluddrade lite och det hon sa var inte vettigt.
Hon var klumpigare än vanligt.
Till slut sa jag att vi borde uppsöka läkare.
Vi satte oss i bilen, och på vägen
svimmade hon.
Hon kanske sover?
Vi ska ta reda på det. Hon är i goda händer nu.
Syster Ortiz visar dig till vår familjelounge,
och vi ska undersöka din fru och tar reda på vad det är för nåt.
Vad är det som pågår här?
Ja, det är skrumplever.
- Okej. - Hon har supit.
Har troligen varit en hemlig suput i åratal.
Du verkar vara rätt säker på det, Joanie.
- Han sa att hon sluddrade. - Okej. Vad sa han egentligen?
Att hon var klumpig och sluddrade.
- Hon är en suput. - Phillip!
Ursäkta. Alkoholist.
En person som lider av alkoholism.
En alkoholiserad amerikan.
Ja. Okej. Hör på, maken,
han sa att hon var klumpigare än vanligt.
Så vad det än är har det pågått längre än bara förra veckan.
Vad mer?
Tar hon antidepressiva?
Hon tar Zoloft, sen en månad tillbaka.
Hur visste du det?
- Ring hennes internläkare. - Okej.
Du skrev ut Zoloft till henne för en månad sen.
Hon sa att hon kände sig nedstämd.
Var hennes AST/ALT inte förhöjda?
Jag kollade inte dem.
Inte det? Okej, hon har ett AST på 145,
ett ALT på 103 och bili ligger på 14.
Hon är en encefalopatisk och koagulopatisk.
Hennes totala kolesterol är 98.
Det är leversvikt. Gul som en överstrykningspenna.
Hela min praktik är kvinnor 40-årsåldern
som är deprimerade och dricker mer än de borde på lunchen.
Jaså? Så bra för dig.
Jag ska behandla din patient nu.
Ursäkta. Så ska man inte göra.
Så här är det.
Han kunde ha hjälpt henne om han hade tagit henne på allvar.
Då hade hon inte haft neurologiska symtom och sviktande lever.
Försäkringen betalar inte för mer än 15 minuter.
Ni måste ändå lyssna. Okej?
Ni får ta den tiden som en förlust.
Man måste ställa frågor och bry sig.
Vad sa vår vän dr Osler?
Minns du?
Lyssna på patienten.
Hon berättar sin diagnos.
Okej. Så varsågod.
Titta mer noggrant.
Herregud.
Patienten har en kopparring runt iris.
- Det är Wilsons. - Ja.
Jag har bara sett det en gång förut.
Ser ni det?
Gud, vad vackert.
Ja.
För att vara en livshotande sjukdom är den fin.
Hennes kropp bearbetar inte koppar.
Det visar sig vanligen som vad man kallar klumpighet.
Det enda som krävs är en alkoholfylld kväll för att det ska ske.
Hon var i Vegas med vänner förra helgen,
det var en möhippa.
Det är nyttig information.
Dr Clifton här nedtecknar en mer detaljerad historia.
- Okej? - Och vad gör jag?
Ta ledigt några dagar,
och ring din familj och dina vänner
så att de kan hjälpa till med barnen.
Vi berättar när vi vet nåt, okej?
Okej. Sköt om dig.
- Tack. - Ja.
Så, aldrig?
Jag är en hemmafru nu.
- Jag har blivit domesticerad. - Du är en legendar.
Inte gräs? Inte ens cigaretter?
- Cigaretter? - Hej.
Är du galen?
Vad skulle de andra mammorna säga om mig?
Då blir jag en paria.
Inser du att det enda Libby nånsin andas in i lungorna nu
-är New Jerseys föroreningar? - Ja. Hon är vuxen.
- Jag uppmuntrar det. - Tack.
Jag kände en kille som bodde precis under en grotta.
Inte i den, under den, i Argentina.
Han odlade en sort gräs
som han kombinerade med ett extrakt,
så att man är hög, men inte vet om att man är det.
Ursäkta. Vad betyder det ens?
Jag hade velat veta om att jag är hög.
-Är jag hög nu? -Är jag hög nu?
Nej. Då hade jag varit hungrigare.
- Det är jag inte. - Ett tecken.
- Vill ni beställa? - Vänta.
Jag är hungrig.
- En tonfisksmörgås, tack. - Tack.
Vänta. Ursäkta.
Amerikanska läkaresällskapet
rekommenderar tonfisk en gång i månaden, max.
De är djur.
En tonfisksmörgås vore otroligt, tack.
Jag tar en skogshuggare,
och kan jag få en grillad ost vid sidan om?
Barnsligt.
Jag tar spenat- och äggvita-omelett,
inget smör och väldigt lite olja.
Pommes eller stekt potatis?
Nej, inget av det.
Och inget bröd, tack.
- Underbart. - Okej.
Tack.
Vi tre hade träffats regelbundet för första gången på åratal,
ända sen Toby ringde och sa att han skulle skiljas.
Det är galet, för när man är i rymden,
oavsett var man är,
känner man att man är i mitten.
Har du funderat över att kanske
du inte borde ha blivit advokat?
Bara varje dag.
Hur var din dag?
Bra. Inget särskilt.
Toby Fleishman?
Elizabeth Slater. Toby Fleishman.
Gud!
Det är Epstein nu, men ja, hej.
- Hej? - Hallå.
Jag ringer för att berätta att jag ska skilja mig.
Jag gör det här på inrådan av en terapeut,
som tycker att det vore läkande
att kontakta folk jag inte träffat sen mitt äktenskap föll samman.
Jag blev chockad.
Jag är chockad.
Jag har nyss flyttat ut.
Jag har ungarna varannan helg
och på vardagar när hon jobbar sent.
Det var svårt under en lång tid.
Vi gick faktiskt till en parterapeut
som sa att vi hade tre av de fyra ryttarna
i den äktenskapliga apokalypsen.
Vilka är de?
Förakt, tror jag, var den första.
Defensivitet.
Och att stänga ner... Vet du vad?
Jag minns inte ens den fjärde.
Var det... att vara en jävla bitch?
Elizabeth. Kanske.
Jag hatade henne.
Jag menar, jag... Får jag säga det?
Jag vet att jag precis sa det, men, typ, får jag säga det?
Ja, jag vet.
Det var ett tag sen, Elizabeth.
Har det gått 10 år? Eller 12?
Det var sen du inte brydde dig om att komma på mitt bröllop
Så, 12 år.
Jag är ledsen. Det var så svårt.
Ja. Jag menar, du borde ha ringt mig.
Det var en mardröm.
Vi grälade offentligt.
Jag är så ledsen.
Jag kunde inte.
Du borde ändå ha ringt mig.
Vi bestämde direkt att vi skulle träffas,
och jag tog ledigt ett tag från mitt liv
som hemmafru i New Jersey för att komma till den stora staden.
- Hej. - Hej.
- Okej. Kom. - Ja.
- Kom här. - Vi kramas.
Ska vi ta nåt att äta?
Nej. Det är bra. Jag åt i tisdags.
- Mår du bra? - Ja, det gör jag.
Okej.
Jag vet inte. Jag oroar mig för barnen.
Jag avskyr helger när jag inte har dem.
Jag blir rädd när jag vaknar i min nya lägenhet,
som är som ett ruckel jämfört med palatset jag nyss flyttat ut ur.
- Visst. - Allvarligt.
Men...
Jag är nog förbi den svåra delen.
Och, ja, jag tror att jag
nått fram till den intressanta delen.
Titta här.
Vad är det?
Det är en mängd intresserade sexuella partners
som tydligen utgör underskiktet av stan.
Det kan ha funnits här för alltid.
Toby Fleishman.
Jäklar.
Kan du föreställa dig alla år
jag inte ens kunde hålla ögonkontakt, och...
Jag kan inte förstå att det är här livet har placerat dig.
Jag vet att det känns som om vi inte har haft kontakt,
men jag får tidningen, och jag tittar, liksom,
varje månad efter ditt namn, och jag läser berättelserna,
och Lib, det är som om din röst är i mina öron.
Jag är stolt över dig.
Ja. Jag är inte kvar på tidningen.
Jag är inte nånstans längre.
Det här är...
Ja.
Vår vän Seth hade förre frågor.
Du.
Världen är ditt ostron nu. Slicka upp det.
- Jag försöker, att... - Jag har en bra idé.
- Jaså? - Gå till din lägenhet, ta på dig shorts.
- Varför det? - Vi ska på yoga.
Det är lördag kväll.
Det är lördag eftermiddag. Lita på mig.
Va? Jag kan inte. Jag har druckit.
Ägaren till stället jag går på har utbildats under Bikram.
Han startade en grupp som nästan fick
det indiska politiska systemet på knä.
- Verkligen? - Ja.
Vet du vem som går på yoga?
- Tjejer. - Ja, visst.
Går du på yoga visar du kvinnor
hur utvecklad du är och hur du inte är villig
att upprätthålla patriarkatet som hon avskyr och fruktar.
Jag måste hem till ungarna. Och dejtar du inte nån?
Jag gör det för din skull, inte min.
Hur ser statistiken ut?
Omkring 60 %.
Den är 30 %. Jag håller inte koll.
Du borde vara på 100 %.
Det borde gå vägen varje gång.
Du är i din bästa tid nu. Du är gyllene.
-Är du kräsen? - Jag skulle stoppa snoppen
i åsnehane nu, så kräsen är jag.
Så vad är problemet?
Problemet? Jag vet inte.
Jag har varit gift i 15 år
med en kvinna som inte lät mig kissa stående.
Jag måste läka lite.
Jag har verkligen saknat dig.
Gå och sätt på dig shortsen.
Sen bjöd Tony hem oss till sin nya lya
när hans barn var med Rachel en helg,
vi tre var tillsammans för första gången på 15 år.
Ville du inte bo nere i city?
Ungarna bor här och jag jobbar i närheten,
så jag är lite av en fånge på Upper East Side
tills Haag säger att jag får flytta.
Du behöver nya persienner.
Jag vet. Och en ny brödrost.
Rachel har en bra brödrost.
Jag förklarar det här stället som helt underbart.
Jag älskar lägenheten.
Den påminner mig om första lyan som Adam och jag hade tillsammans.
Jaså?
Det påminner mig om vårt korridorsrum i Israel.
- Vad elakt. - Jag älskar det.
Jag avskydde lägenheten som Rachel fixade åt oss.
Det var högt i tak.
Dörrvakterna tvingades klä sig som om de var i det militära.
Skilsmässa är som det där gamla Othello- spelet.
Man inleder äktenskapet med alla brickor vita, okej?
Sen kommer ett par svarta brickor längs vägen.
Man grälar, men till slut skrattar man
eftersom brädet till störst del ändå är vitt.
Men så händer nåt, och äktenskapet faller isär,
och plötsligt är hela brädet svart.
Är det så man spelar Othello?
De borde nog byta ut namnet Othello.
Nu är även de goda minnena färgade av mörker.
De är nedsmutsade, ruttna från start.
Inte alla.
Jo, alla. Okej?
Nu ser man tillbaka på alla minnen, som smekmånadsbråket,
en oenighet om ett barns namn,
och plötsligt är de inte längre harmlösa bråk.
Nu är de förebådande.
När vi gifter oss har vi inget sätt att fullt ut förstå
vad för alltid betyder.
Det säger jag alltid.
Äktenskap är för töntar.
Hur ska man veta hur man kommer att känna
om tre gånger så lång tid man har levt?
Hur gammal var du
- när du gifte dig? - Tjugosex.
- Trettio. - Trettio.
Har ens hjärnan slutat växa då?
Växer ens hjärna?
Jag var ett skämt i 20-årsåldern. Vem skulle jag ha gift mig med?
Vilket slags beslut eller val skulle jag ha gjort?
Man växer upp. Man förändras.
Det är som i Vänner.
Jag brukade gilla serien när den kom.
Nu när jag hör inledningsmusiken vill jag ta livet av mig.
Du borde absolut inte se på Vänner.
Det jag menar är att jag hela tiden ser folk växer ifrån de som de var med,
och nu är alla killar på jobbet, mitt jobb,
eländiga, desperata varelser
som blir alldeles för fulla på andras svensexor
för att de bävar för att gå hem.
Men vet ni vad?
Jag var på deras bröllop. Jag såg dem.
De var förälskade.
De var lyckliga den dan.
Du och Rachel var lyckliga den dan.
- Ja, det var vi. - Det var ni verkligen.
Så, hur kan en intelligent observatör av detta
nånsin besluta att välja det?
Går du fortfarande i terapi?
Nej. Apparna är min terapi.
Det är som gruppterapi, förutom att i slutet
får du stoppa din penis i terapeutens mun.
Så gör min terapeut.
Vi träffades, och skrattade.
Och i vårt skratt hörde jag nåt farligt,
vilket var ljudet av vår ungdom.
Vilket ledde oss hit, till den dagen
då Rachel lämnade av ungarna i Tobys lägenhet
en hel dag tidigare än väntat.
Hon gör vad fan hon vill.
Jag borde inte ens bli förvånad
över att ungarna togs till lägenheten kl. 04.00.
Kl. 04.00! Förlåt.
Nu är jag arg igen.
Jag trodde att hon skulle vara en bra skilsmässopartner.
Varför trodde du det? Hon var en hemsk fru.
Ja, jag vet.
Jag trodde att vi hade ett avtal
där vi utsatt varandra för nog med saker
så att vi kunde bete oss normalt.
Men det jag minns är
att jag är normal och hon galen, och därför kommer det aldrig att gå.
Förlåt.
Jag hade en dejt ikväll.
Få se henne.
Okej. Här.
Okej. Vad tycker du om henne?
Vad fin.
Hur gammal är hon?
- Låt mig se. - Jag vet inte.
Hon sa att hon är 39.
- Nej. - Inte?
- Hon är inte 39. - Inte?
Det konstiga med att dejta är att ingen faktiskt är 39 eller 29.
De är 40 eller 30.
Man borde inte ens få använda de åldrarna för de finns inte.
Hur gick det med zoologen?
Det var sjukt. Hon ville bli strypt.
Va?
Ja. Det händer hela tiden.
Kvinnor har blivit lössläppta.
De är frigjorda.
Det är motsatsen till frigjorda.
De gör det bara för att de såg det i porr.
- Vad gjorde du? - Jag sa att jag avlagt en ed.
Jag menar det. Man kan dö av sånt.
Det sa jag till henne.
Vad säger din ed om att hon är en stygg tjej
som behöver lite lätt smisk?
Kom igen. Nej, nej.
Vad pratade vi om?
-Åldrar. - Ja, just det.
När jag var med i apparna,
ställde jag in mitt sökintervall från 21 till 28.
På så vis var den äldsta kvinna jag skulle få 35.
- Så slår man systemet. - Sluta.
Jag gillar inte de yngre kvinnorna.
- Inte? - Nej.
Jag menar, kom igen.
Vi är inte så gamla, okej?
Kvinnor i vår ålder är inte gamla. De yngre hatar oss bara mindre.
Har du tänkt igenom det helt?
Har jag fel?
Jag vet inte.
Jag bara... Det får mig att börja undra
hur jag själv skulle klara mig på köttmarknaden.
Du behöver inte oroa dig för det.
- Du är gift. - Han var gift.
Jag var faktiskt på ett par dejter med en 25-åring
tills jag ändrade sökintervallet till 39-47,
för jag ska inte gifta mig med dem och vill de ha barn
vill jag inte slösa bort deras tid. Men även...
Jag kan inte vara med nån
som inte förstår sig på konsekvenser.
Hur världen gör vad den vill med dig
trots noggrann planering och gott uppförande.
- Jösses. - Jag vet. Förlåt.
Jag är bara så arg på Rachel,
som är gammal nog att förstå konsekvenser.
Men ändå! Men ändå!
Må stadsborna få känna till hennes promiskuitet
och stena henne på torget.
Nej, det är inte snällt.
- Och må nästa man... - Ja?
...som besöker hennes underrede...
Ja.
...nysa rejält.
Åh, nej, snälla. Nej, nej.
Och nysningen går upp i hennes slida och orsakar en emboli.
Det är inte så embolier fungerar.
Jag är rätt säker på att det är så emboli fungerar.
Tack för att du tar min sida.
När som helst.
Okej. Jag borde gå. Ni kan dela på den.
- Ja. - Tack så mycket.
Tack.
Okej. Älskar er.
Okej.
- Hej då. - Hej då.
Hej då.
Hej! Var det en bra dag?
Hej på dig.
Det är en STEM-tävling på K.
Får vi vara med i den?
Vinner man får man vara med på en vetenskapsmässa.
Ja, det kan vi nog ordna.
Mamma sa att jag har "konkurrensfördel"
som har en vetenskapspappa.
Okej. Här är bussen.
Hallå, vad händer?
Jag åker inte med bussen.
Hannah. Kom nu.
Nej.
Du är så pinsam.
Okej. Det här är nonsens.
Följ med oss nu, annars får du inte gå till Lexi.
Kan vi bara ta en taxi?
Man måste kunna leva bland människor
utan att vilja eller behöva vara som dem.
Man måste känna till sina värderingar.
Att inte vilja ses på en buss är inte bra.
Att inte vilja ta bussen är ingen bra värdering,
av miljontals skäl.
- Du, pappa? - Ja?
Får jag ta golflektioner?
Vill du ha golf... Ja. Visst.
Jag kollar upp det.
För tionde gången den dan
tvingades Toby ställa frågan som dök upp för honom
nästan varannan minut sen hans separation...
Hur hamnade jag här?
Hur blev jag en frånskild kille?
Hur kunde mina barn bli så lika de här människorna
när de samtidigt påminde om mig?
Hur hamnade han här?
- Du, pappa? - Ja.
Jag har hittat vårt projekt.
Kan vi göra kvantsuperposition?
Det är som Schrödingers katt.
Kanske. Jag vill bara inte döda levande ting.
Kan man inte göra det utan en död katt?
Vi hittar en lösning, okej?
- Du, pappa? - Ja.
Kan vi skaffa hund?
Herregud. Menar du allvar?
Jag vet inte. Fråga din mamma.
Jag måste byta om.
- Vart ska du? - Han ska på dejt.
- Tack, Hannah. - Va?
Vill du inte jobba med vårt projekt?
Jo. Du vet när du har lekträffar med dina kompisar?
Vuxna har också såna.
Och det är hälsosamt. Det är normalt.
Ja. Mona.
Mona!
Tack så mycket för att du kom.
- Hej! - Jag uppskattar det verkligen.
- Det är en halloweenfest. - Hej, Mona.
Hej, raring. Kul att se dig.
Mona, du är en livräddare.
Man kan få en kostym andra dagar än på halloween.
- Jag borde nog bestraffas. - Det kan ordnas.
Är det här verkligen det bästa att titta på nu?
Du förstör allt!
- Okej. - De där solglasögonen...
Han hade kommit fram den sommaren
som en nyfödd sälunge med stängda ögon.
Men nu var de öppna och han var en student igen.
Och under den korta tiden hade han lärt sig en miljon nya saker.
Bland dem var faktumet
att om man förvränger sin syn precis rätt
kan man se världen som hans dejtingapp presenterade den,
med New York som en stad full av människor
med med bara ett imperativ,
att knulla eller slicka eller suga eller fingra eller applicera varm andedräkt
till en varm kropp med ett kompatibelt schema.
När han försökte få sin bäring de senaste månaderna
njöt han av enkelheten i det.
Hej.
Är det du som är Alex?
Jag... Nej, jag heter Toby.
Ja, självklart.
Och han insåg att han inte var ensam i sökandet
efter nån att prata med och kyssa och tända,
även om det bara var för en kväll.
Han skulle träffa en Tess
som han utbytt snuskiga meddelanden med i en vecka.
Han försökte minnas hur hon såg ut, men hon hade skickat
för många bilder på kroppsdelar under tiden
och han insåg att han glömt bort hennes ansikte.
Biceps-emoji.
Ryck på axlarna med armar-emoji.
Hej. Hej.
Han blev 50 och blev deprimerad,
så jag skickade iväg honom på överlevnadsförmåga-helg
med en berömd livscoach.
Det kostade 10 000 dollar för en helg.
Herregud.
- Hon är shaman nu. - Det låter rimligt.
Han kommer tillbaka och säger
att han vill börja ha trekanter.
Jag är förvånad, men tänker också: "Se på det vackra liv han gett mig."
Så jag går med på det.
Vi behöver några regler, men varför inte?
Jag är inte död än.
Det är väldigt generöst av dig.
Det visar sig att han vill ha trekanter med andra kvinnor.
Två andra kvinnor.
- Ingen av dem är jag. - Nej!
Nej. Det är ju helt galet.
Vänta, sa livscoachen åt honom att göra det?
Hon sa åt honom att leva ut sin sanning, eller nåt.
Hans sanning?
Man tror att man känner nån, och så gör de nåt
man inte hade kunnat förutse i sina vildaste fantasier.
Det är sanningen, det.
Det är min sanning.
Hur träffades ni?
Det är så roligt.
I en trekant.
Men vad Toby verkligen lärde sig den sommaren
var att nån ville ha honom igen.
Toby! Åh, ja!
Nån ville ha honom ovanpå.
Nån ville ha honom under.
Ner med dig.
Nån ville ha honom på alla fyra, det var nytt.
Ja, frun.
Nån ville ha det långsamt.
Nån ville ha det snabbare.
Nån ville veta om han skulle komma hårt.
Nån ville att han skulle komma till mamma.
Nån ville kalla honom pappa.
Han var galet kär i var och en av dem.
De här nätterna undrade han inte varför allt hade hänt honom.
Albert. Min polare.
De här nätterna var han tacksam över att livet var långt
och att han fick uppleva alla de här nya sakerna.
Han hade varit så vilsen.
Och för varje natt blev han lite mer hittad.
Jag vet. Vi kan göra relativitet.
Ja. Det är faktiskt ingen dum idé.
Det kanske är till mig.
"God morgon, doktorn."
Vem är Tess?
Tess? Jaha, hon är ST-läkare. En kollega.
Hon är en ny patient.
Hon är en bra patient.
"Det var roligt igår kväll.
"Jag köpte nyss underkläder som du kommer gilla att dra av.
"Katt med hjärtögon-emoji,
"dödskalle-emoji, robotarm-emoji."
- Jag hittade ett hörn! - Ja, jag kommer strax.
-"Imorgon?" - Pappa.
"Har ungarna. Hos dig?"
Två bitar som passar!
Jag kommer.
-"Tummen upp-emoji." -"Kl. 18.00?"
Jag letar vidare.
Ja. Vänta lite.
"866 East 91st Street. När som helst efter kl. 17.00."
"Skrattande och gråtande emoji."
Tänk om jag behöver ringa.
Leffers har nog fast telefon. Eller Cyndis mobil.
Du har aldrig ringt från ett pyjamasparty.
Kan du bara ge mig en mobil?
Du får en mobil när du fyller 12.
Det är om fyra månader.
Då får du vara min bebis i fyra månader till.
På väg till pyjamaspartyt hos Leffers
kände Toby samma ångest som han alltid känt
då han lämnat sin dotter vid frontlinjen i en social krigszon.
Men han blev distraherad
när de gick förbi en portal i brunsten
där han fick en handtralla en vecka tidigare
av en författare han varit på dejt med.
Är det för sent att byta plats för min bar mitzvah?
Jag tror att vi redan har tryckt inbjudningskort, och det är en deposition.
Jag har ingen klänning än.
Det är ju i november. Och du kan din haftarah.
Det är det viktigaste.
Visst, pappa.
Fleishmans! Hej!
- Hej, mrs Leffer. - Hej, raring.
Lexi!
Hannah, du måste se det här.
Hej, dr Fleishman.
Hej, Lexi.
Hannah, om det är nåt... Raring... Ja, okej.
Har ni några stora planer inför ikväll?
Vi ska handla böcker.
Trevligt.
Hur är det med den gode doktorn?
Toby!
Vi tänkte bjuda in dig och ungarna till klubben nästa helg,
men Todd sa att du varken spelar tennis eller golf.
Ja, jag spelar basket.
Det menar du inte?
Fan ta dig, Todd.
Så roligt för dig.
Har du nånsin fått en handtralla utomhus, Todd?
Ja, okej.
Rachel hämtar upp tjejerna
och tar dem till teatern vid kl. 16.00.
"Du är bara frun."
Det börjar kl. 19.00.
Och Rachel har bokat bord på Joe Allen.
Vad fint av henne.
Ring Hannah om det är nåt, okej?
Hon har ingen mobil än.
- Toby! - Ja?
Ge tjejen en mobil!
Ha en fin kväll.
Hej då. Hej då, Solly.
"Leffers väntar dig kl. 16.00 för Joe Allen och föreställning."
Hej, vad har du hittat?
Låt se. 4 000 fakta om universum.
Den här är bra. Och den här...
Nej, den är mer för vuxna.
De har inte så många relativitetsböcker för barn.
Ja, det låter logiskt.
Okej, ta de där.
Vi tar de här två.
Okej. Var det allt?
Ja.
Du har nått Rachel Fleishman.
Om det är brådskande kan du ringa min assistent Simone på...
Så samma sak händer samtidigt.
Om nån annan ser det från en annan vinkel...
Ja, det betyder att det också är sant.
Här. Vet du vad?
Sätt upp tummen så här.
Ja. Bra.
Blunda nu med ena ögat.
Bra. Blunda nu med vänster öga.
Konstigt, va?
Som ett annat perspektiv men båda är verklighet.
Plötsligt gick det upp för Toby
att han inte hade hört nåt från Rachel
sen deras telefonsamtal på fredagsmorgonen.
"Frågetecken. Frågetecken."
"Var är du, Rachel?
"Det är söndag.
"Jag är så trött på den här skiten."
"Hej, Toby, klockan är 16.30,
"och jag har inte hört av Rachel,
"och Todd och jag måste iväg på en golfturnering."
Vi måste dra. Kom.
Titta, din pappa är här nu.
- Hej. - Var är mamma?
Mamma är försenad. Yoga-retreatet drog nog över.
Jag vet inte. Kanske... Hej.
Kanske de somnade.
Det var inte roligt.
Hon missar inte detta. Det är hennes jobb.
Ni kan väl komma hem till mig så hämtar hon er där.
Nej, jag tar inte med Lexi till din lägenhet.
Vad sägs om att du inte går nånstans om du fortsätter så här?
Herregud.
Det var då Toby började undra
om det var konstigt att han inte hört från henne
sen deras samtal på fredagsmorgonen.
Inga avvisande himlande ögon, inget mellanfinger-emoji,
inga tre punkter.
Hon skulle inte bara avfärda honom.
Hon hade inte bokat in en föreställning
som hon hjälpt till att sätta upp och inte höra av sig.
Hon skulle inte ens svika hovmästaren på Joe Allen.
Toby? Ja.
Hovmästaren på Joe Allen? Nej.
Vad är det?
Hej.
Är det här din pappa bor?
Det är bara tillfälligt.
Det är inte tillfälligt. Jag kan inte prata nu.
Okej.
Okej, hej då.
Hej.
Hur var din dag i den verkliga världen?
Du missade ingenting.
Den riktiga världen är överskattad.
Hur är alt här i paradiset?
På sistone hade jag inte kunnat sluta tänka på Toby och hans dejter.
Att komma hem ensam, komma hem med nån.
Jag var inte intresserad av honom och ville inte skilja mig.
Det var bara det att Tobys liv inte längre var förutsägbart.
Han hade på nåt sätt fått tillbaka känslan av möjlighet.
Jag hade känt mig så gammal.
Här var nu Toby i exakt samma ålder,
och insåg hur ung han var.
Jag kunde inte fatta att det var möjligt för två personer
att vara i samma ålder och känna sig så olika.
Vem av oss hade rätt?
Vilket är ett sätt att säga att jag också gick igenom nåt då,
men jag visste inte vad.
Är du Elizabeth Slater?
Jag var det.
Skriv under här, tack.
Ja.
- Tack. - Tack.
EN LEGENDAR BEHÖVER ELD FÖR ATT ANDAS - SETH
Men det här handlar inte om mig.
Jag vet inte vad du tror att du gör, men jag har två ungar här
som ska på föreställning kl. 19.00, och klockan är 17.55.
Ja. Vad är det?
Ja.
Vi har missat vår bokning!
Vi kommer aldrig hinna!
Jag vet inte var hon är!
Hon hade svarat om jag ringt!
- Hon hatar dig! - Nog nu!
Tack och lov.
Mamma!
Toby!
Jag är så ledsen. Det blev ändrade planer.
- Vems barn är det? - Mina.
En är min dotters kompis, den långa... Strunt samma.
- Jag är inte här för att förnedras. - Så är det inte.
- Förlåt. - Dra nånstans!
Ja.
Pappa. Var är mamma?
Ja, kvinnan gick till fel lägenhet.
Hur är det med dig?
Hon visste vad du hette.
- Jag vet inte varför jag gråter. - Herregud. Det är ingen fara.
Jag hatar dig! Var är mamma?
- Jag vet inte, Hannah! - Var är mamma?
"Var är du?"
Var höll hon hus?
Det här är så pinsamt! Jag hatar dig!
Översättning: Mattias Backströmf