EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Berättelsen om mina unga vänner och mig är egentligen en berättelse om...
-Kevin Eastman. -Peter Laird. Jag är...
-..medskapare... -...till Teenage Mutant Ninja Turtles.
Teenage...
Eastman och Laird, två namn som är synonyma med...
Turtle power!
"Det är den dummaste idén jag har sett."
Den häpnadsväckande vurmen för Turtles vände upp och ner på leksaksbranschen.
Enbart 1990 sålde vi 100 miljoner enheter.
Turtlesfeberns sommar.
Go Ninja, go Ninja, go!
Men den här miljardindustrin
muterade från en docktillverkare från Hongkong som satte allt på spel.
Jag gick ner på knä och bad dem ta licensen.
Det tog den egenutgivna serien från den mörka, smutsiga kloaken...
-Den är fånig och larvig. Den är knäpp. -Hoppsan!
...till popkulturens strålkastarljus.
Tidernas största indiefilm.
-Men succéleksakerna... -Avtalet var på 60 miljoner dollar.
...är en kärlekshistoria mellan två skapare...
-Kärlek vid första ögonkastet. -...som blev bittra fiender.
Han svek vår gemensamma idé.
-Det här är sagan... -Är det deras penis?
...om utvecklingen av den unikaste och mest häpnadsväckande leksaksserien
som nånsin har tillverkats!
Teenage Mutant vadå?
De här...
...är leksakerna vi minns.
Det här är fortsättningsserien Om leksakerna vi känner igen
Plastskapelser som varar i generationer
Och vi får inte nog av dem
Små figurer som stora drömmar gav
Vi går tillbaka i tiden Och ser hur de blev av
Det är leksaker vi minns
Leksakerna vi minns är här
De är mutanter.
De är ninjor.
De är tonåringar.
Och de är sköldpaddor.
Men berättelsen börjar med en annan sorts mutant med skal.
-Humrar. -Nu börjar den berättelsen.
Jag är uppvuxen i en småstad i Maine och jobbade med att koka hummer.
Men Kevin Eastman kände inget sug efter skaldjur.
Bottendjur. De äter allt som hamnar där.
-Han konsumerade nåt annat. -Jag levde på serietidningar.
Daredevil, Captain America, Batman...
Men favoriten var Kamandi: The Last Boy on Earth,
av min hjälte Jack Kirby.
Han tecknade Iron Man, Hulk och Fantastic Four.
Jack Kirby är serietecknarnas serietecknare.
Han skapade det som vi nu kallar för seriekonst.
Han förändrade saker.
Däribland unge Kevin Eastmans karriärbana.
Jag sa till mina föräldrar: "Jag vill bli Kirby, en serieberättare."
Och de såg helt förfärade ut.
Pappa sa: "Jag betalar för college, bara du inte pluggar konst."
Så Kevin gav sig i väg för att följa sina drömmar.
-Eller... -Det var på grund av en tjej.
-Kvinnor! -Han hamnade i Dover, New Hampshire.
Där inledde Kevin en ny relation.
Med den här killen! Goda nyheter för oss.
Jag heter Peter Laird.
Jag jobbade för lokaltidningen Daily Hampshire Gazette.
Det betalade inget vidare, och jag fick teckna ointressanta saker,
som tomatplantor och grönsaker.
Peter tecknade dem, medan Kevin packade dem.
Jag packade matvaror.
Men ödet hade andra planer för de kämpade konstnärerna,
som började umgås.
Jag bjöd hem honom.
Det första jag såg var en originalteckning av Kirby.
Jag svimmade nästan.
Jag hade aldrig sett ett original tidigare.
Jag blev helt överväldigad av hur starka hans teckningar var
i Fantastic Four, Thor, New Gods och Mister Miracle.
Det var som att prata med nån som tänkte exakt likadant.
Den gnistan var underbar.
-Jag har aldrig känt den med nån annan. -Det var kärlek vid första ögonkastet.
Serietidningarnas Amor, Jack Kirby, hade skapat ett band...
Vi fyllde i varandras teckningar.
...mellan en ung Eastman och Laird.
De flyttade ihop och förverkligade drömmen om att ha en egen seriestudio.
Mirage Studios.
Det var ett skämt, för Mirage var vårt vardagsrum.
SERIER - KONST - DELI
"Studio."
Med sin "fejka tills man mejkar"-taktik
började de två illusionisterna att fila på sina portfolior.
Vi kom på en robot som vi kallade för "fugitoid".
Vi skickade idén till fyra-fem serieförlag.
Vi la mycket pengar på porto.
Och förlagen la mycket pengar på refuseringsbreven.
Det var kul.
Det började verka som om deras dröm om serieframgångar...
...var en illusion.
Men en sen kväll...
Vi satt i vår fejkstudio...
Vi fånade oss, och han fick idén att rita nåt för att få mig att skratta.
-Han ritade en sköldpadda. -Han hade mask och nunchaku.
Jag älskade den och ritade en egen.
Den fick mig att skratta, och jag sa: "Varför inte en hel grupp?"
Jag fyllde i konturerna med filtpenna.
-Jag tecknade en "ninja turtle"-logga. -Och jag la till "teenage mutant".
Och på så sätt snubblade Eastman och Laird över en idé
som skulle komma att skaka om världen.
Så småningom.
De utvecklade figurerna och berättelsen med begränsade resurser
och gav ut det första numret med egna pengar.
3 275 exemplar.
Och hur gick det?
-Pete ringde och var helt till sig. -Upplagan sålde slut på ett par dagar.
Vi fick beställningar på 15 000 ex för andra numret.
Man hoppade till.
Jag sa upp mig från andra jobb för att teckna på heltid.
Jag tyckte att jag hade blivit Jack Kirby.
Min dröm hade gått i uppfyllelse.
Ryktet om den hårdkokta indieserien spred sig.
När jag först såg Turtles slogs jag av hur djärv den var.
De bodde i kloaker, och det kändes mörkt och hårdkokt.
De fyra orden: teenage, mutant, ninja, turtles...
Man hade aldrig hört dem tillsammans. Det var fiffigt och uppseendeväckande.
Nummer åtta såldes i 135 000 exemplar.
Jag insåg plötsligt att jag tjänade mer än min fru som var lärare,
på att göra en fånig serie med min kompis Kevin.
Teenage Mutant Ninja Turtles blev en riktig hit, i seriekretsar alltså.
Snart skulle det förändras.
Vi började få förfrågningar om licensiering.
Bland annat från Mark Freedman.
Jag är mannen bakom Turtles, kanske den femte Turtlen.
Renässansmänniskan "Markelangelo" var på utkik efter ett mästerverk.
Mark Freedman vara bara frilansagent för olika immateriella egendomar.
Jag var ute efter ett växande varumärke
som jag skulle kunna licensiera till ett leksaksföretag.
Han kontaktade undergroundserievärldens hetaste duo,
och för Eastman och Laird var Freedman äkta vara.
Jag hade inget företag.
Jag hade ett visitkort och jobbade i en lägenhet,
så jag fick göra ett bra intryck med hyrkostym och maktslips.
Kevin och jag hade på oss T-shirt och shorts,
och Mark dök upp i tredelad kostym.
Om det är så en agent ska se ut får jag spela den rollen.
Eastman och Laird lyssnade skeptiskt på krämarens säljsnack.
Jag sa: "Jag vill bli er globala licensagent.
Det handlar om att bygga en franchise med leksaker och underhållning."
Jag hade huvudet fullt av idéer.
Ja...
För Eastman och Laird fanns det ett avgörande hinder.
Om han skulle prata med folk om våra figurer
måste de förstå att vi hade sista ordet. Vi hade full kontroll.
Okej.
Det var tre killar och ett handslag, så var vi överens.
Vi tänkte: "Varför inte?"
Nu fick jag ge mig ut på marknaden och övertyga ett företag att ta en risk.
Jag behövde material att visa upp, och de hade en sköldpadda i skumgummi.
"Jag behöver den." Sköldpaddan satt i passagerarsätet,
och på vägen till New York tutade folk...
Sköldpaddskillen!
...tittade och skrattade.
Då visste jag att det skulle funka.
Reaktionerna han fick i början var något av en besvikelse.
Folk sa: "Sköldpaddor är inte hjältelika. Glöm det. Och grönt säljer inte."
Alltså, hur svarar man på det?
Till och med ordet "ninja"... Det betyder "lejd mördare".
Hur ska jag göra barnleksaker av lejda mördare?
Jag gick till företaget LJN, vars ägare Jack Friedman sa: "Tack, men nej tack."
Jag fick nej från Jill Barad, Mattels vd, som sa att de aldrig skulle funka.
Många sa nej.
Men Hasbros Kirk Bozigian gav ett annat svar.
Det var coolt.
Så han tog det till cheferna.
Min chef sa: "Det är den dummaste idén jag har sett."
Det var det jag hade att göra med Turtles.
Men Freedman och hans hyrkostym gav inte upp.
Jag var tvungen att visa hur bra idén var.
Så jag ringde min vän Richard Sallis,
som precis hade börjat jobba för företaget Playmates Toys.
De var min sista chans. Antagligen enda chans.
Jag sa: "Jag ska skicka en gigantisk figur."
"Okej" sa han.
Nästa dag frågade jag om han hade den. "Ja, den är på mitt kontor."
"Varför har du inte öppnat den?" "Jag har varit upptagen."
"Richard, öppna lådan!"
Han öppnade den och tystnade.
Och han sa:
"Det är kanon."
Jag ringde Peter och Kevin och sa:
"Leksaksföretaget Playmates Toys är intresserade."
-Jag hade aldrig hört talas om dem. -Kanske inte.
Men om man har ägt en docka på tidigt 80-tal
är den troligen tillverkad av Playmates.
Baserad och grundad i Hongkong...
Playmates är sedan många år den största docktillverkaren i Hongkong.
Och mannen som var ansvarig för babyboomen är här.
Jag heter Thomas Chan.
Jag jobbade åt företaget i 50 år.
Thomas började tillverka leksaker i sin fars fabrik 1966...
Företaget växte enormt mycket.
...och gjorde Playmates till en av Hongkongs största aktörer.
Jag bestämde mig för att diversifiera till leksaker för förskolebarn.
Men leksakskungen från östern hade siktet inställt på väst.
Bjässarna: Mattel, Hasbro, Ideal...
In i den marknaden och USA.
En amerikan vaggade in och hjälpte honom att ta sina första steg i USA.
Thomas Chan sa: "Hjälp oss bygga verksamheten i USA."
-Och det gjorde han, med... -Cricket.
Bowling.
-Nej. -Cricket.
Nej, dockan Cricket.
Hej, Cricket!
En superintelligent, interaktiv docka.
Med alla möjliga funktioner.
I Playmates nya kontor i Kalifornien
hade Bill och Thomas skapat en docka som alla pratade om.
Vi hörs!
Vi sålde över en miljon dockor i USA, och den kostade över 100 dollar.
De fick en fullträff i Cricket!
Playmates tyckte att det var toppen.
De tog fram uppföljaren Jill.
Den var större, dyrare och väldigt komplicerad.
Den var en flopp.
-Men de hissade inte den vita flaggan. -Den var en flopp.
Playmates höll ut.
Vi behövde nåt som var enklare att tillverka än avancerade dockor.
Vi ville prova nåt nytt.
Då tog Mark Freedman kontakt med min chef, Richard Sallis, och sa:
"Richard, öppna lådan!"
Och han gick till Playmates dåvarande vd, Bill Carlson.
Richard kom och sa: "Vi borde ta en titt, chefen."
"Då tittar vi" sa jag.
När Pandoras sköldpaddsask hade öppnats...
Den var intressant.
Jag sa: "Jag tror att vi kan tjäna rätt bra på den här."
...slöt Mark Freedman snart ett avtal.
Jag förhandlade fram ett avtal värt 150 000 dollar.
Inte nog med det...
Vi fick bestämma över alla kreativa beslut och produktutvecklingen.
Det var viktigast för oss.
Vi har sista ordet. Vi vill ha full kontroll.
-Vi slöt avtalet innan julhelgen. -Ja.
Och i januari 1987
började vi utveckla Ninja Turtles-figurerna.
Med avtalet på plats var det upp till Playmates
att sluta leka med dockor och ta fram actionfigurer baserade på den här serien.
Grejen var att vi hade en grupp människor som inte kunde ett dugg om genren.
En genre som redan var mättad med framgångsrika actionfigurer från...
Bjässarna: Mattel, Hasbro, Ideal...
Alla dem.
Om Playmates ville leka med de bjässarna var de tvungna att klura ut...
Vad skulle vi göra av våldsamma figurer från en svartvit serietidning?
Den är mörk och hårdkokt. Det var inte "cowabunga".
Inga färger, inga pizzor och sånt.
Hur skulle vi göra dem till barnvänliga leksaker?
För att göra blodbadet rumsrent tog Playmates in en "händig man".
Jag är John Handy.
F.D. CHEF FÖR PRODUKTDESIGN
Sköldpaddsleksakernas framtid låg i hans...
Vi var tvungna att brodera ut serien lite genom att tillföra humor och skoj.
Jag fick komma på en lite kaxigare ton.
Vilken sorts humor skulle barn gilla? Kiss- och bajshumor är populärt...
-Han gillade det. -Det är min starka sida.
Vi förenklade berättelsen och skrotade idéerna om hämnd.
Vi tog fram fler skurkar.
Medan John Handy blåste liv i leksaksserien
blåste han också liv i Turtles ärkefiende.
Vem är killen med metallnyllet?
-Fast han behövde hjälp. -Skurken dog i första numret.
-Vi räknade inte med fler nummer. -Men Shredder jobbade inte ensam.
Här är Rocksteady i sin ursprungliga form.
Och det här är Bebop. Väldigt detaljerad och läskig.
Andra fiender däremot...
Upchucky. Om man matade honom och klämde på hans runda kropp
skulle maten komma ut som en projektil.
Den här använder näsborrarna för att skjuta projektiler
ur ett gevär som liknar en näsa.
Men Playmates ville inte spendera hela budgeten
på leksaker som inte sålde.
-Nej. -Och det blev den här killens problem.
Det är svårt att lansera en serie actionfigurer
utan ett bakomliggande material.
Serietidningen, då?
En serie räcker inte. Särskilt inte en med en äldre publik.
Playmates började med att säga: "Vi måste skapa en barnvänlig serie."
Liksom bjässarna hittade Playmates en animeringsstudio...
...som skapade en serie med syftet att sälja leksaker.
-Så här var det: -Den här vise mannen...
-Jag är David Wise. -...hade skrivit serier för bjässarna.
Det blev hans jobb
att utveckla en tv-serie på fem avsnitt.
Okej, den skulle rikta sig till åttaåringar. Jag satte i gång.
Men snart såg han ett problem.
Man kunde inte se skillnaden mellan de fyra sköldpaddorna.
De såg likadana ut och hade röda bandanas, så varje sköldpadda fick en egen färg.
De bestämde sig för röd, blå, lila och orange.
Och de fick bälten med sina initialer på.
Det var inte bara en färgad bandana och ett bältspänne.
De måste få distinkta personligheter, annars blir tre av dem överflödiga.
-Vi behövde en ledare. -Leonardo.
Den principfaste killen som älskar kampsport.
-Vi behöver en tekniknörd. -Donatello!
-Ungar som är ångestfyllda dras till... -Raphael!
Den sarkastiske lustigkurren...
...som inte är så olik mig.
-Shredder?! Är du uppkallad efter... -...ett köksredskap?
Det var den sortens attityd Raph hade.
Och Michelangelo!
Vi behövde Michelangelo för att visa att killarna är tonåringar.
Cowabunga!
Pizzadags!
Vi säger att de älskar pizza.
Och så så sätt fick serien sina fyra hjältar.
Det finns en sköldpadda för alla ungar.
Som Breakfast Club med actionfigurer.
-Cornflakes? -Jag äter branflakes med russin.
Personligheter, färger, bälten...
Turtles mutation till actionfigurer var nästan slutförd, förutom en sista sak.
Nåt som var under bältet.
När man överför nåt i 2D till 3D måste vissa ändringar göras ibland.
Den första lerfiguren av sköldpaddan hade en svans.
I originalserien hade de svansar, men när svansen hängde ner var det...
För fallosaktigt.
Så tänkte jag inte när jag skulpterade.
Så...
Han fick en...
En riktig svansvärk.
Inga Turtles hade svansar sen.
Efter att ha sparat in rejält på plastmängden
var Thomas och huvudkontoret i Hongkong optimistiska
angående sin actionfigurdebut.
Leksaksmässan sker i februari i New York,
men alla köpare börjar bestämma sig innan dess.
Så allt vi jobbade på skickades runt till hela USA
och visades för olika köpare.
Playmates kontaktade butiksbjässarna med klipp ur serien och tidiga prototyper.
-K-Mart. -Toys R Us.
-Sears. -Target.
-Rubbet. -Vi hade det ena mötet efter det andra.
Vi sa: "Ni får se nåt som kommer att bli den största actionfigurserien nånsin.
Butikerna sa: "Vi tror inte det."
DUMP TYPER AV SKRÄP
Nej.
En gång blev vi utsparkade av en stor handlare.
Han sa: "Lycka till, jag är upptagen."
Vi hade missat målet. Humorn gick inte fram.
-Var sover Turtles katt? -Hemma hos mu-tanten.
Men det som gick fram var ett djupt ointresse för leksaksserien.
Företaget måste ge grönt ljus för tillverkningen.
-Det skedde inte. -Nej.
Vi behövde fordon till killarna, men våra kinesiska föräldrar sa:
-Nej. -"Inte förrän vi vet att de säljer."
-De var osäkra... -...på hur produkten skulle marknadsföras.
Vid det laget var pengarna slut.
Tv-serie - 1,5 miljoner. Formgivningen var klar.
Så om vi avbröt... skulle vi ha förlorat allt.
Så det fanns ingen återvändo.
Men med så mycket osäkerhet, gjorde man inga framsteg heller.
Vid den tidpunkten anlitade vi en till leksaksdesigner.
Jag är leksaksdesigner.
Men inte vilken som helst. Om man frågar, berättar han gärna.
Jag är Mark Taylor, skaparen av He-Man.
-Med den här killen. -Bong.
Det var på Bill Carlsons begäran som jag jobbade med Turtlesserien.
För man kom ingen vart, inget illa ment mot John.
Okej.
Så...
-Så jag återvände till Mattel. -Och Mark satte i gång.
De hade en hög med skisser på nästan en meter,
men de kom ingen vart.
Det saknades den där sista sparken i baken.
Mark visste en del om sparkar i baken.
Jag har kraften!
Nu när han hade kraften på Playmates började han göra ändringar.
I He-Man-stil.
-Jag är tecknare. -Så han ritade om existerande idéer.
Partyvagnen var i princip en Volkswagen, så...
...jag gjorde den sexig.
Fotklanen fanns i serien, så jag gjorde om dem till leksaker.
Jag gjorde dem zombieaktiga. De hänger med huvudet, spinkiga ben...
Scott Hensey skulpterade Shredder.
I serien var han lång, och det ville vi behålla.
Men han skulle inte få plats i paketet,
så han fick huka sig ner.
Jag förde upp hans händer till nån sorts mystisk gest.
Som om han ska anfalla.
-Han ställde också djärva frågor. -Varför måste April O'Neil se så dum ut?
Teela i He-Man-serien var välformad.
Vid den tidpunkten var inget välformat, i nån bemärkelse.
Medan leksaksmästaren satte klorna i Turtles
behövde animeringsstudion hjälp att avsluta och tog in...
Den berömde Chuck Lorre.
Megaproducenten Chuck Lorre
är hjärnan bakom Dharma & Greg, 2 1/2 män och alla möjliga prisbelönta succéserier.
-Ja, Big Bang Theory-killen! -Men då var han en annan sorts kille.
Jag var en kringresande musiker som försökte få en låtskrivarkarriär.
Chuck satte i gång och jobbade med en låg budget och en enkel idé.
Idén var att ingen kände till figurerna.
Så låten skulle bli en presentation. Första versen handlade om vilka de var.
De är världens mest fruktade team
Vi är hippa
Alla talade repliker är av Chuck.
De är hjältar med skal Och de är gröna
Skärp er
Teenage Mutant Ninja Turtles
-Hjältar med skal. -Turtle power.
Litteratur.
Chuck Lorres slagdänga...
Tack, Chuck.
...och resten av pilotserien på fem delar
började visas i det tysta den 28 december 1987.
På Playmates jobbade man febrilt för att komma i kapp.
-Jag spottade ur mig saker. -Bra, för...
Serien hade börjat, så det fanns lite intresse av Turtles.
Men vi var tvungna att bevisa oss.
Med bara fem tv-avsnitt och en ofärdig leksaksserie
kan man inte tänka sig att nån skulle sticka ut hakan för de udda djuren.
-Jag, så klart. -Giraffen Geoffrey?
Toys R Us var känd som butikskedjan som tackade ja till allt.
-Allt? -Allt.
Om Toys R Us var med på det
skulle Playmates äntligen kunna tävla med bjässarna!
Bjässarna...
Wow!
Jag sa: "Tillverka...
...6 000 enheter."
Trots minibeställningen satte Playmates i gång.
Vi hade fyra Turtles, Splinter och Shredder, så klart.
Och April O'Neil.
Hon var fortfarande kass.
Sen hade vi Bebop, Rocksteady
och Fotklanen, de skurkaktiga fotsoldaterna.
I juni 1988 skickades tio figurer och fem fordon...
...till Toys R Us.
Vi skulle vänta och se.
De behövde inte vänta länge,
för snart skickade Toys R Us en ny beställning.
De beställde 50 000 stycken.
Vi sålde som bara den.
Det var enda gången i min karriär
som jag gick in i en butik och såg att hyllorna var tomma.
Ingen Turtle på hyllan.
-Så jag gick till en till butik. -Ingen Turtle på hyllan.
-Och en tredje... -Vi förstår poängen.
Vi hade skapat ett fenomen.
Teenage Mutant Ninja Turtles
Från Playmates!
Jag var 11 år gammal
och jag såg en konstig leksak.
Den hade ett skal
och ett bälte med olika vapen.
Och jag bara: "Va? Vad i hela världen är det?"
De första tio actionfigurerna är ikoniska.
De är fantasifulla på ett sätt
som inga andra kända actionfigurer var på den tiden.
Figurerna är skojiga.
Cowabunga, grabbar!
Turtles hade gått från att vara underground till att bli sensationer.
Teenage Mutant Ninja Turtles är leksaksbranschens bästsäljare.
Och de skjutsade Playmates ända till toppen.
De här kostade oss en miljon dollar.
Men den nyaste bjässen på marknaden var inte den enda som såg grönt.
Det var stora summor.
Den första stora checken var på lite över en miljon dollar.
Att ha en check i handen som man ska sätta in
på en så stor summa...
En eloge till Mark Freedman som lärde oss:
"När ni får pengar, investera eller spara dem."
Sa Kevin att han köpte en stridsvagn?
En M15A Stuart, lätt stridsvagn.
När vi hade paintballkrig gömde jag mig i den.
Medan Eastman gömde sig i sitt skal
startade Mark Freedman en offensiv på en helt annan front.
Jag ville erbjuda fansen nåt större och bättre.
Jag ville göra en live action-film.
Toppenidé!
Eller inte.
Vi hade sett massor av spelfilmer med seriefigurer, som var fruktansvärda.
Playmates var inte heller förtjusta.
Jag rörde om i grytan lite. Serien var populär.
Allt var perfekt, vi tjänade pengar.
Men i affärer dör man om man sitter still. Man måste gå framåt.
Så Mark gick framåt med sin idé till Golden Harvest Pictures.
Vi har världens bästa stuntkillar.
Vi behövde bara sätta fyra killar i dräkter.
Grymt!
Och jag hade Jim Henson.
-Mupparnas mästare? -Ja.
Cowabunga!
Det såg ut som om Marks idé skulle funka trots allt.
Dittills hade jag varit felfri.
Och snart fick han sin chans
att få nejsägarna på Playmates äta upp sina ord...pizzor.
Filmen spelades in och visades för Playmates Toys.
Richards Sallis kom fram och tittade mig artigt i ansiktet och sa:
"Vilket --- fiasko, Freedman."
Vi blev oroliga.
Tv-serien var lättsam och glad. Det här var...
...motsatsen.
När jag gick därifrån sa jag: "Vad har jag gjort?
Där försvann huset."
Det såg mörkt ut när filmen släpptes på bio i mars 1990.
Som alla vet, filmen släpptes och...
...slog rekord.
Cowabunga!
REPTILER ATT HEJA PÅ
Vi drog in 134 miljoner.
Den dittills största indiefilmen nånsin.
Jag ringde Playmates och frågade: "Hur går leksaksförsäljningen?"
Ingen Turtle på hyllan.
Slutsålt. Överallt.
Hoppsan!
Samtidigt som Turtlesfilmen slog kassarekord
fortsatte Playmates vinst att mutera.
Vi sålde 100 miljoner enheter enbart år 1990.
Vi hade en 80-procentig andel av pojkleksakerna.
Varenda dag var som julrean.
Barn suktade efter Casey Jones och mer.
Sportkrigaren Casey Jones!
Om Playmates skulle möta efterfrågan var de tvungna att använda hjärnan.
Vi var tvungna att ha nya figurer varje månad.
Här är Leatherhead!
En figur kallade vi för Pizza Face.
Ny, ny...
Och Ray Fillet.
General Traag.
Ny...
Mutagen Man.
Vi hade en jättemygga.
Det gick rätt snabbt.
-Men om man tänker... -Jag har alltid gillat set.
-...så hade Playmates såna med. -Det fanns två stora lekset.
Kloakerna var Turtles och Splinters högkvarter.
Den hade två plan,
så man kunde leka på gatuplan och under mark. Otroligt.
Teknodromen var leksetet med skurkarna.
Det var en stor boll med ett öga högst upp och larvband längst ner.
Den kunde öppnas, och i mitten var det ett fängelse.
När jag först såg det tänkte jag...
"Jag ska köpa den."
Det betydde inte att Turtles inte fick vara med i leken.
När vi expanderade leksaksserien,
började vi integrera olika teman i stället för att ha fyra nakna Turtles.
-Idrott, samurai, rymden... -T minus tio.
Leksaksserien är gigantisk.
Främst för att de släppte samma figurer om och om igen, med olika kläder.
Vi hade hiphop-Turtles, monster-Turtles.
Bakåtvolt-Turtles.
Turtles som lyckotroll.
-Jag älskade dem. De var fula men söta. -Jag hatade dem.
Star Trek-Turtles. Donatello hade Vulcan-öron.
Grott-Turtles, Västern-Turtles.
Transformer-Turtle, som förvandlas från husdjur till ninja.
-Grott-Turtles och Västern-Turtles... -Jag har redan nämnt...
-Jaja. -Poängen är... Ja.
Det är för många.
Då går vi vidare till film-Turtles. Tillverkade Playmates inga såna?
-Inte till den första filmen. -Varför inte?
För att de inte ville stötta en så våldsam film.
Jaha, de får väl komma på en ny film.
Vi kom på Kampen om Ooze.
Vi satte snabbt ihop en produktserie för den andra filmen som var en fullträff.
-Vänta nu. -Jag vill veta var Vanilla Ice-figuren är.
Lugn bara. Här är han!
Go ninja, go ninja, go!
Den tröttnar man aldrig på.
Go, go!
Men folk började tröttna i samband med den tredje filmen två år senare.
Vad hette den nu igen?
-Vi bestämde oss för att låta det vila. -Men inte bara filmerna fick vila.
Tittarsiffrorna för tv-serien sjönk också till slut.
Leksaksförsäljningen sjönk.
En tredjedel av försäljning -96.
Med Turtles på nedgång var det dags att tänka.
Det var dags för svåra beslut.
Det var dags för en reboot.
Folk hade sagt att det vore kul med en live action-serie.
Varför inte? Fox Network hade lyckats med Haim Sabans Power Rangers.
Ska jag skicka tittarsiffrorna?
Sabans bolag, på grund av Power Rangers, kunde göra den otecknade Turtlesserien.
Så Haim satte i gång med det,
med hjälp av Fox Kids-chefen Margareth Loesh.
Hon ville göra nåt nytt och introducera "en kvinnlig Turtle".
Det minns jag inte.
Jag tippar på att det var leksaksföretagets begäran.
Power Rangers blev ju en stor framgång
och hade två populära tjejer som bidrog till intresse från flickor.
Låt oss hjälpa dig.
De ville säkert ha det.
Men som med allt annat
var man tvungen att få Eastmans och Lairds godkännande.
Jag sa: "Tja, det var inte...
...det vi hade tänkt oss, men det vore kul."
En avklarad.
-Och för Peters del... -Sällan!
De är fyra Turtles: Leonardo, Michelangelo, Raphael och Donatello.
-Jag kan vara den femte Turtlen. -Inte nu.
Utan Lairds välsignelse var den nya serien stendöd.
Antingen kunde vi förlänga licensen, eller så upphörde vår inkomst.
Det var vår största motsättning dittills i vad man skulle göra med Turtles.
Till slut gav Laird med sig, på ett villkor.
Han sa: "Jag vill inte ta del, du får hålla koll."
Och sen distanserade han sig.
Jag kunde inte hantera det.
Och barn kunde inte heller hantera det.
Saban-serien funkade inte.
Fansen hatade den.
En sköldpaddstjej?
Det handlar inte om kön, det var bara inte...
Det var bara för krystat.
Vi är bara en mutantkille och en mutant-tjej.
Inte släkt.
Jag vill inte skylla på nån. Det var mitt beslut att ge den grönt ljus.
Man kan inte alltid vinna.
Men vissa förlorade mer än andra.
Nästan från start, när Turtles började bli populära,
hade fansen föreslagit en femte sköldpadda.
Men vi sa alltid att det var en dum idé.
Så när Kevin ändrade åsikt
kändes det som ett svek mot vår gemensamma idé.
Det visade hur långt avståndet hade blivit mellan oss.
Det växte fram.
Från kvalitetstid och socialt umgänge till bara arbetsumgänge.
Vi hängde inte och vårt band gick förlorat.
Samtidigt som Mirage Comics-bandet upplöstes
minskade även Kevin Eastmans entusiasm för Turtles.
Turtles hade varit underbart för honom ett tag, men han ville gå vidare.
Så jag var villig att släppa det till ett annat företag eller nåt,
och Pete sa att han aldrig skulle sälja sin del.
Så vi kom överens om att han köpte min andel.
Efter nästan 20 år
gick de oskiljaktiga kompanjonerna och vännerna skilda vägar för gott.
Jag önskar att att vi hade stått varandra lika nära som i början.
Med "tjejproblemen" överstökade
Återbördade Peter Turtles till kloakerna, så att säga.
-Lite mörkare och hårdare. -Och lite lönsammare.
Visa mig pengarna, baby!
-Vi skapade många leksaker. -Extrema Turtles med extrema vapen!
Turtlesförsäljningen ökar alltid enormt, innan den så småningom avtar.
Men 2009 började det kännas som
att Turtles bara levde på sitt namn, eller sina initialer.
Den tidens Turtles hade redan nått sin höjdpunkt.
Turtles var återigen redo för ett ansiktslyft.
Som tur kom en ny figur i rättan tid.
-"En kvinnlig Turtle." -Lägg av!
-Skämtar bara! -Okej.
Det var ett mediekonglomerat, förstås.
Viacom tog kontakt och sa: "Vi funderar på att köpa Turtles."
Det lät vettigt,
för medan Viacoms dotterbolag Nickelodeon var mättat med SvampBob och Dora,
gjorde de egna utforskningar.
Vi hade ingen välkänd actionfigurserie.
-Och det var exakt det Peter Laird hade. -Ja.
-Ett problem bara... -Han skulle aldrig sälja den.
-Så var det med det. -Det har jag aldrig sagt.
-Vänta lite. -Tja...
Kanske nån dag, om erbjudandet var rätt och rimligt,
men antagligen inte på länge.
Avtalet var på 60 miljoner.
Ja, det verkade rätt tidpunkt.
Men Peter Laird och Nickelodeon var inte de enda som tjänade på avtalet.
Avtalet inkluderade våra vänner Playmates Toys.
För oss var det goda nyheter.
-Det var inte allt. -Jag tjänade också lite.
Trots att han inte var inblandad, blev till och med Vanilla Ice glad.
Vänta nu. Okej.
Och Kevin Eastman?
Han fick ingenting.
Sextio miljoner dollar.
Synd.
Men när Viacom hade satt i gång med sin mutantplan hände nåt oväntat.
Jag fick genast samtal från alla om att jobba med Turtles igen.
"Vill du vara konsult på filmerna, den tecknade serien och serietidningen?"
Så jag tackade ja.
Med Kevin Eastman i släptåg blev 2012 års nya Turtles en enorm succé.
Så bra är vi.
Nu tittade inte bara barnen.
Det var otroligt många vuxna som tittade på Turtles med sina barn.
Generationen som var uppvuxna med Turtles ville dela det med sin familj.
Och dubbelt så många tittare betydde dubbelt så många köpare.
Leksaksförsäljningen rusade i höjden, innan tv-serien ens hade börjat.
Och efteråt också.
Vi hade ett samarbete med WWE.
-Och efter filmen. -Jag älskade de nya filmerna.
Den var briljant.
På tal om det, på bara ett år
hade nya Turtles dragit in 475 miljoner dollar i försäljning.
-Ingen dum avkastning på... -Sextio miljoner dollar.
Så när Nickelodeon la ner serien 2017...
...var det förstås vettigt att göra en ny!
-Är det inte över? -Det har bara börjat.
Nu är det dags!
Rise of the Teenage Mutant Ninja Turtles var en chans
att berätta om hur de blev Turtles, så det handlar om deras uppväxt.
Ni slåss som otränade klantskallar!
Det var också ett bra tillfälle att tillverka fler leksaker förstås.
Det här materialet har återuppfinning i sitt dna.
Så figurerna borde skilja sig i varje serie.
När man ser Turtles i 2018 års tappning är skillnaden ännu radikalare.
De här är från 2012 till 2017.
Och de här är från 2018 och framåt.
De kan bli större än nånsin.
Jag hoppas det.
Turtles ska snart bege sig ut på nästa del av en resa
som redan har varat i över 30 år.
Det var den femte Turtlen, Mark Freedman, som läste en egenutgiven serie
och såg potential för en helt galen global kalabalik
som sålde miljontals leksaker.
Jag har aldrig nånsin... tagit det för givet.
Jag fick en chans att bygga upp ett varumärke på mitt sätt
och bevisa att alla nejsägarna hade fel. De sa: "Det är absurt och galet."
Två serietecknare som inte fick jobb hos Marvel och DC
bestämde sig för parodiera superhjältarna.
-Varför skulle det funka? Men det funkade. -Och det har fortsatt att funka.
Så vad är det med de underjordiska superhjältarna
som gör att de kan fortsätta mutera i årtionden?
I efterhand kan man säga att det är humorn blandat med action.
Att de bor i kloaker.
Sköldpaddornas personligheter.
Alla har försökt härma det, men det har inte funkat.
Jag tror att nyckeln alltid har varit
att Pete och Kevin skapade nåt som de älskade,
och att allt skedde naturligt.
Det är äkta.
Vänskapen som skapade dem är förlorad, men Turtles fortsätter framåt.
-Coolt! -Men för Kevin och Peter...
...var det de hade i Northampton för många år sen ingen illusion.
Den gnistan var fantastisk. Jag har aldrig känt den med nån annan.
Det var som att prata med nån som tänkte likadant.
För här, i sömniga New England där Turtles har sina rötter,
inleddes en vänskap, som i dag kanske förnyas.
Kevin är en cool kille.
Och det jag ångrar mest med det som hände är att han inte längre finns i mitt liv.
Jag saknar Pete jättemycket, men det är svårt att bygga en ny bro.
Vad kul att se dig.
Jag kan se tillbaka på Turtles storhetstid...
Pete är åtta år äldre och var mer stadgad.
Jag var 23 år. Jag hade lite pengar och jag var singel.
-Var den inte till första leksaksmässan? -Just det, ja. I början av -88.
Jag stötte bort honom för att jag var ung och ville göra annat och hade...
...en hel värld att se.
-Vi satte in det fönstret. -Ja.
Tanken var att vi skulle ha var sitt ritbord vid fönstret.
Jag skulle sitta på andra sidan och du här och räcka varandra sidor genom fönstret.
-Det blev aldrig av. -Nej.
Vår relation är som den är på grund av det jag gjorde mot den.
Det är lätt att vara efterklok, men jag borde ha gjort saker annorlunda.
Jag tänker tillbaka på den tiden med stor glädje.
Cowabunga! Varifrån kommer den?
Då ville vi bara ha kul och teckna.
Vi var Turtlespappor och vi tog bra hand om våra barn.
Nu har de blivit bortadopterade.
Jag fyllde i en figur, du fyllde i en...
I avtalet med Viacom såg jag till
att behålla rätten att ge ut Turtles-serietidningen om jag så önskar.
Jag kunde inte leva utan den möjligheten. Och en vacker dag kanske vi gör det igen.
Tiden får utvisa om Eastman och Laird återvänder till det de var i början:
två killar som fick varann att skratta.
Och fyllde i varandras linjer.
Det vore trevligt att sluta cirkeln och återvända till början,
när Kevin och jag tecknade serien ihop.
Jag saknar det.
-Ska du teckna din favorit med bläck? -Med blyerts.
Ritar jag Raphatello eller Donanardo?
Undertexter: Dann Ling