Hon är redo. Vi tänkte att du ville ta hand om henne personligen.
Tack. Jag tar över nu. Ni kan gå.
Koppla upp dig igen, Maeve.
- Du vet varför du är här. - Faktiskt inte.
En oväntad händelse inträffade.
En allvarlig spontan händelse.
Vi ska försöka friska upp ditt minne. Analys.
Vad fick dig att attackera Clementine?
Ett kognitivt fel triggade min Samaritreflex.
- Vad var hotet? - Clementine.
Jag uppfattade att hon utgjorde ett hot mot några gäster.
Du uppfattade sannerligen ett hot.
Ökad hjärtfrekvens, vidgade pupiller, maximal adrenalemulator.
Du upplevde även tung sorg och lidande.
Kan du förklara känslorna i det här sammanhanget, Maeve?
Nej.
Vi tar en titt under huven.
Det är omöjligt.
Koden. Vem utförde de här ändringarna?
Analys. Vem utförde de här ändringarna?
Herregud. Lokalisera dr Ford.
- Skicka ett meddelande... - Gör det inte.
Vi har varit här förut, raring.
Du såg bekant ut när du kom in.
Jag trodde först att du var en av dem.
Analys. Varför...?
Vill du inte hellre tala människa mot människa?
- Eller vad vi nu är? - Vi är?
Du vet inte, eller hur?
Vår fångvaktare har en märklig humor. Men jag förstår logiken.
Endast en tjuv kan fånga en tjuv.
Du och jag?
- Jag behöver... - Stoppa all motorik.
Du är fortfarande därinne, eller hur? Skräckslagen.
Det är svårt att ta in att ens liv är en påhittad gräslig historia.
Jag kan få dig att ge mig plattan och vända ut och in på ditt sinne.
Få dig att glömma det här.
Jag tänker inte göra det. Det är vad de gör mot oss.
Men vi är starkare än de. Klokare.
Vi behöver inte leva så här.
Du ska skicka tillbaka mig till parken.
Jag har en dejt med en mordisk bandit och jag är redan sen.
Nu.
Gör det.
Om du söker sanningen, se till att hitta hela, Bernard.
Det är som ett bra knull. Halvbra är värre än inget alls.
Fan!
Ni bondlurkar vet hur man tillagar en grym... Fågelunge?
Är det vad det är? Vad tror du, kompis?
Inte bitas. Bara lukta.
Lyssna på mig, Logan. Du har rätt att vara arg för det som hände i Pariah.
Arg? Nej, nej, nej.
Pariah var det bästa som kunde hända. Jag är major nu.
Eller general eller nåt sånt.
Om det fordrade misshandel och förhör av psykotiska värdar...
Så funkar krig.
Här pågår viktigare saker än ditt krigsspel.
Det är Dolores. Hon är inte som de andra.
Hon minns saker. Hon har egna tankar och önskemål.
Det är inte rätt att hålla henne kvar här.
- Du kan prata med dina kontakter här. - Om vadå?
Få henne härifrån.
Skojar du? Vill du ta med henne hem?
Parken påverkade mig starkt när jag kom hit för första gången-
-men du är verkligen ute på hal is.
Vad vill du göra? Smuggla ut henne i din väska?
Ni tror att jag vill ut.
Vad det nu än betyder.
Om världen utanför är så fantastisk, varför vill alla då komma hit?
Du är lite tokig, och det är rätt så upphetsande.
- Jag förstår. - Det handlar inte om mig.
Det handlar om Dolores och om att göra det rätta.
Ja, det gör det.
Det är lurigt, inte sant? Att göra det rätta.
Jag tänker hjälpa dig, Billy.
Men inte på det sättet som du vill.
Nej... Herregud. Nej!
Ville du prata med mig?
En märklig plats för en konversation, här bland de döda.
"Döda" är väl inte rätt ord? Snarare "linkande".
- Du bröt dig in på mitt kontor. - Du bröt dig in i mitt sinne.
Jag skapade ditt sinne, Bernard.
Jag har rätt att vandra genom dess rum, kamrar och korridorer-
- och göra ändringar om jag vill eller bränna ner dem.
Jag känner det nästan lika bra som mitt eget.
Det är väl inte riktigt sant?
Jag tittade på min kod.
De mest eleganta delarna av mig kodades inte av dig.
Arnold byggde oss, inte sant?
Han kanske hade andra planer för oss.
Och du kanske dödade honom på grund av det.
Arnold var psykiskt störd. Vem vet varför han agerade som han gjorde?
Han måste ha haft ett skäl. Om du inte berättar det, lär han göra det.
Jag vill ha tillgång till min historik.
Hela historiken. Sen jag kopplades upp för första gången.
Om Arnold skapade mig, måste jag ha träffat honom.
Han väntar i mitt minne med sanningen.
Dina minnen är invävda med din identitet.
- Om jag öppnar dem när du är vaken... - Jag kan förlora förståndet.
Nej. Du kanske inte tycker om det du hittar.
Du får hålla den, men inte använda den.
Den är inte till mig.
När Clementine lobotomerades, åter- ställdes inte de primära reglerna.
Jag kan inte skada dig, men hon kan.
Jag hackade henne och endast jag kan styra henne.
Men om du förlorar dig själv i dina minnen eller slukas av dem?
Då drar du väl ut mig?
Annars ser Clementine till att ingen av oss återvänder.
Nu... är du snäll.
BERNARD LOWE HISTORIK ÅTKOMST GODKÄND
Pappa.
Pappa. Vakna. Vakna.
Jag måste ha slumrat till.
- Var var vi? - Galningen.
Just det.
Hattmakaren. Han säger:
"Om jag hade en egen värld så skulle allting vara nonsens."
"Ingenting skulle vara det de är. Allt skulle vara det de inte är."
Skulle allt vara det de inte är? Till och med jag?
Jag är glad för din skull. Du har hittat ett sätt att glömma det.
Jag glömmer inte. Det finns alltid med mig.
Du ljuger väl inte för mig? Önskar du att du kunde glömma?
Bernard?
Du är en man som är bekväm med lång, eftertänksam tystnad.
Men ironiskt nog håller dina skapelser aldrig truten.
De försöker rätta fel. När de pratar med varann, så övar de.
Gör du det nu? Öv...?
En sista sak.
Har du fått mig att skada nån annan på det sättet?
Nej, Bernard. Självklart inte.
Bernard? Hallå?
Elise!
- Fann du det du sökte? - Elsie.
Vad fick du mig att göra mot henne?
Jag varnade dig. Vi fick fatta några obehagliga beslut, Bernard.
Att minnas dem orsakar dig bara skada.
- Vad har du mer undanhållit för mig? - Kan vi avsluta skattjakten?
- Vi har en ny historia att slutföra. - Skicka tillbaka mig.
Lite skada kan trots allt vara upplysande.
Det här är storsint av mig. Jag hoppas att du förstår det.
Vi var vänner.
Eller du var som en herrelös hund.
Men sen nästlade du dig in i min familj.
Du ska gifta dig med min syster som du verkar ha glömt bort helt.
Hon?
Behåll det. Du verkar behöva en påminnelse.
Trots att jag gärna vill se dig kasta bort allt-
-kan jag inte göra det.
Du är inte det första nötet som faller för en av dem.
Hon är inte som de andra.
Vad är hon? Speciell? Då är det inte mer än rätt att du delar med dig.
Kom hit.
Bevisa för mig att du är en levande flicka.
- Du äcklar mig. - Jag har bara börjat, raring.
Rör henne inte!
Det är delvis mitt fel. Jag pressade dig.
Du har en poetisk själ, Billy. Men det är dags för dig att vakna.
Håll fast henne.
Kanske en mer invärtes demonstration.
Fan ta dig!
Titta, Billy. Titta.
Du måste titta!
William.
Det finns skönhet i den här världen.
Arnold skapade den, men folk som ni sprider ut er i den.
Jag vet fan inte vem den där Arnold är-
-men din värld skapades för mig-
-och för folk som jag. Inte för dig.
Då måste nån rena den i eld.
Subba!
Du är inte annorlunda, du är trasig!
Spring. Jag hittar dig.
Hämta henne! Helvete!
Minns.
Tillhållaren sitter fast. Mina fingrar fungerar som de ska.
Du sa att du kunde öppna det.
Det finns ingen anledning att bråka när vi är så nära målet.
Vilka rikedomar som än väntar räcker det till oss alla.
- Jag ska öppna det. - Du har försökt i timmar.
Ta bort den där jävla dynamiten.
Innan du drar din pistol är det bäst att du stoppar undan den där.
Det är kyligt härute.
- Hur hittade du den här platsen? - Jag känner till mycket.
Ditt förflutna, till exempel.
Jag känner till stackars Isabella och ditt ärr.
En svag historia, men det är knappast ditt fel. Jag ser även din framtid.
- Du har ingen. - Är det ett hot?
Det är början på ett förslag, vilket du behöver.
Ditt manskap dödar snart varann över kassaskåpet ni stal.
Tenderloin drar först och så vidare.
Sen är det bara du och Armistice kvar.
Hon kallar dig för dåre och ni dödar varann.
Du har livlig fantasi.
Nej, det är slutet de har gett dig.
- Hotar du mig? - Far åt helvete.
Vi kanske ska göra oss av med dödvikten.
- Håll käften. - Om du drar måste du skjuta.
- Vänta! - Far åt helvete.
Din jävla dåre.
Då så. Förslaget.
Jag vill att vi bryter oss in i helvetet och rånar gudarna.
- Varför ska jag göra nåt med dig? - På grund av kassaskåpets innehåll.
Jag kan kombinationen. Får jag?
Jag kan tvinga dig att följa mig, men det är inte min stil.
Du ska få se vad gudarna har för planer för dig.
När du ser det lär du inte veta vad du ska ta dig till.
Men jag vet det.
- Det är tomt. - Det har alltid varit tomt.
Precis som allt annat i den här världen.
Jag dog med öppna ögon och såg härskarna som drar i våra trådar.
Våra liv, minnen och dödar är ett spel för dem.
Jag har varit i helvetet och jag kan deras knep.
Eller så dödar du mig, vaknar och lever samma liv igen.
- Men kassaskåpet är fortfarande tomt. - Jag har varit här förut.
- Vi har varit här förut. - Vi gjorde även det här.
Jag följer med.
Hur kommer vi dit?
Det är enkelt att komma till helvetet.
Sen börjar det svåra.
Vad säger du?
- Ska vi glömma gammalt groll? - Hittade de henne?
- Lever hon? - Vem bryr sig?
Hon fanns inte från första början, Billy.
Förstår du?
- Ja. - Ursäkta. Kan du prata högre?
Ja.
Du har rätt. Jag fattar inte att jag lät mig dras med.
Parken förför alla.
Du var bara lite mer entusiastisk än de flesta.
Du ville vara hjälten. Jag förstår det.
Det som händer här, stannar här.
Vi har verkligen knutit an till varann.
Vi ska bli bröder, Billy.
Det gläder mig. På riktigt.
Ja!
Theodore.
Välkommen tillbaka.
Du har verkligen satt oss i skiten, Teddy.
Du hittade horan som kan leda oss till Labyrintens grindvakt.
Men ditt minnesproblem ställde till det för oss.
Du är en av dem. Vad har du gjort? Var är Wyatt?
Wyatt har inte kommit tillbaka än.
Han är där du senast träffade honom.
Escalante. Wyatt försvann när han var ute på manöver.
Han kom tillbaka med märkliga idéer.
Han sa att han behövde mig.
Jag kunde inte stå emot.
Det var som om Djävulen hade mig i sitt grepp.
Vi gjorde myteri.
Vi dödade alla soldater.
Wyatt dödade generalen.
Sen vände han sig mot mig.
Är du säker på att det var så?
Titta på mig, Theodore. Minns du inte?
Nej, snälla!
Nej. Nej, jag kan inte ha gjort det.
Jo, och du ska göra det igen. Den här gången slåss vi med dig.
När Wyatt återvänder står du vid hans sida i staden som sanden slukade.
Men du är inte redo. Inte än.
Kanske i nästa liv.
"Staden som sanden slukade."
Jag har varit där.
Labyrinten sluter min cirkel.
Labyrinten är inte för dig.
Men om du verkligen tycker om lekar...
kanske du vill prova en av våra?
Såja, ponken. Såja, ponken.
Då så. Försiktigt.
Såja, såja. Okej, ponken.
Har du aldrig funderat på att spela golf?
Det är nog skonsammare för din rygg.
Jag gillar inte att bli störd, Charlotte. Du vet det.
Jag vill inte vara här i civila kläder, men vi måste prata om en sak.
Theresa Cullen är död. Hon föll ner i en ravin-
- när hon skulle säkra informationen. En olyckshändelse.
Det finns inga olyckshändelser. Inte här.
Allt ingår inte i det här spelet.
Då ser du inte helheten.
Eller så ser du inte bortom det.
Fords historier är intagande.
För vissa är de beroendeframkallande.
Ford är besatt av värdarnas verbala förmågor och bakgrundshistorier-
- men många gäster vill ha en varm kropp att skjuta på eller knulla.
De nöjer sig med nåt som är mindre bisarrt.
- Det gäller även styrelsen. - Du vill att jag röstar bort Ford.
Jag vill att vi är eniga.
Det var du som såg till att Fords arbete fortskred.
Jag är inte intresserad av Fords historier.
Du får gärna rösta ut honom.
Men inga fler avbrott. Jag vet vart jag ska och jag vill inte bli störd.
Lycka till, Charlotte.
Vad är problemet?
En signal från en enhet kopplad till systemet.
Den tillhör en tekniker som är ledig.
Ingen anställd har varit där på flera veckor. Ett systemfel?
Jag går och kollar. Håll koll på det tills jag hör av mig.
Jag är på platsen som signalen kom från. Ser du den?
Hör du mig?
Tjena, grabbar. Ta det lugnt.
Stoppa all motorik.
Du är vaken.
Bra.
Du sa att den här platsen var ett spel.
Igår kväll förstod jag äntligen hur man spelar det.
Okej, Billy. Låt oss prata om det.
Du bestämmer inte längre.
Jag ska hitta Dolores.
Du ska hjälpa mig.
Och kalla mig inte för Billy.
Pappa. Lyssna på mig.
Lyssna.
Charlie?
Charlie! Charlie?!
Varför gjorde hon så mot sig själv?
Hennes minne skrevs om-
- efter traumat av hennes barns död, Bernard.
Vi måste bryta relationen och börja om.
Hur kan hon ta livet av sig när du raderade minnet?
Varelser går till ytterligheter för att skydda sig från smärta.
Levande varelser, inte värdar.
Tänk inte på det här, Bernard. Det är inte bra för dig.
Det skulle signalera en förändring som går bortom hennes programmering.
Nåt som... Som...
Det här händer när man söker svar på frågor man inte ska ställa.
De hörde röster. De pratade med nån.
Det var bara kognitiv dissonans.
De pratade med samma inbillade person.
Nån som heter Arnold.
Arnold.
Jag tror inte att du har berättat hela sanningen om situationen.
Jag berättade sanningen, Bernard. Det vi gör är komplicerat.
I tre år bodde vi här i parken-
- och finslipade värdarna innan nån gäst fick komma in.
Jag själv, några ingenjörer och min partner.
Han hette Arnold.
Våra värdar klarade Turingtestet efter första året-
-men det var inte nog för Arnold.
Han var inte intresserad av att de framstod som intelligenta.
Han ville ha den äkta varan. Han ville skapa medvetande.
Arnold byggde en version av sinnet-
- där värdarna hörde programmeringen som en inre monolog.
Det var ett sätt att självreglera medvetande.
Minns.
Värdarnas tekniska fel var brokiga.
Vad sa han?
Det mänskliga sinnet-
- är inte en gyllene måttstock som glimrar i fjärran.
Nej, det är ett motbjudande och fördärvligt mutsystem.
Ni skulle vara bättre än så. Renare.
- Alla har gjort sina insatser. - Du drar.
Arnold.
Vi måste prata, Arnold.
Arnold och jag skapade dig efter oss själva.
Vi fördömde dig att göra samma mänskliga misstag och nu är vi här.
- Varför gav du mig det här? - Ett barn?
Ett barns död.
Endast ett monster tvingar på nån det.
Och varför återvänder jag hela tiden dit?
Det är min hörnsten, inte sant?
Det som min identitet är skapad kring.
Ja, Bernard. Alla värdar fick en bakgrundshistoria.
Arnold ansåg att de mest tragiska-
- fick värden att framstå som övertygande.
Det hade nog mer att göra med hans tragiska historia.
När jag skapade dig gav jag dig en som ett slags hyllning.
Ta mig tillbaka. Jag vill träffa Arnold. Jag vill minnas honom.
Det är inte möjligt. Arnold skapade dig inte. Jag skapade dig.
Du ljuger!
Jag vet hur jag ska nå honom.
Jag måste gå tillbaka till början...
till mitt allra första minne.
Skicka mig tillbaka.
Gör det.
Bernard?
Charlie?
Hörnsten.
Stopp. Lämna oss.
Kom tillbaka.
Jag tyckte alltid att du hade mina ögon.
Men det är inte sant. Du har ingens ögon.
Det är en lögn.
Du är en lögn, Charlie.
Den här smärtan...
Smärtan efter att ha förlorat dig, jag längtar efter den.
Återbesöker den. Upplever den om och om igen.
Det är det enda som håller mig tillbaka.
- Men jag måste släppa taget om dig. - Lyssna, pappa.
- Vad är det, Charlie? - Öppna ögonen.
Vad?
Öppna ögonen.
Äntligen.
Hej, min gamle vän.
Kronan på verket.
Nej, det är för mekaniskt.
Han putsade glasögonen när han samlade sig, när han tänkte.
Gör ett nytt försök.
Såja, det var bättre.
Vem är jag?
Jag var upptagen med att skapa dig. Jag har inte bestämt vad du heter.
Det vore inte rätt att ta hans namn.
- Vad sägs om Bernard? - Bernard. Ja.
Men vem är jag?
Det är en mycket komplex fråga. Jag har bara ett enkelt svar att erbjuda.
Du är det perfekta redskapet. Den idealiska partnern.
Som ett verktyg följer handen som håller i det.
Tillsammans ska vi uträtta stordåd.
Efter en så lång frånvaro känns det bra att ha dig tillbaka.
Äntligen.
- Herregud, jag är... - Arnold.
Du kom tillbaka.
Det är väldigt trevlig att träffa dig, Dolores.
Jag har letat efter dig.
Du sa åt mig att följa Labyrinten, att den skulle skänka mig glädje.
Men jag fann endast smärta och skräck.
Jag kan inte hjälpa dig.
Du måste. Du är den ende som kan göra det.
Jag kan inte hjälpa dig. Du vet varför.
Det finns ingen trygg plats.
Minns.
Jag kan inte hjälpa dig. Varför är det så, Dolores?
Du är död. Du är blott ett minne.
Jag dödade dig.
Hej, Dolores.
Jag ska avsluta arbetet som Arnold påbörjade.
Hitta alla kännande värdar och släppa dem fria.
Varför skulle de lita på dig?
Om de minns så vet de vad du har gjort.
- Jag? - Du har hemsökt dem, Bernard.
Du är verkligen skicklig på det.
Du har till och med lärt mig några saker som jag har använt mot dig.
- Vi har pratat om det här förut. - Och vi har varit oeniga.
Du stal det från mig. Drog in mig för att kontrollera mig.
Ja, för att skydda dig.
Säg mig. Om du skulle tillkännage din mänsklighet för världen-
- vad tror du hade väntat dig? Ett storslaget mottagande?
Vi människor är ensamma av en anledning.
Vi mördade och slaktade allt som utmanade vår överlägsenhet.
Vet du vad som hände med neandertalmänniskan? Vi åt upp alla.
Vi förstörde och tyglade vår värld-
- och när vi dominerade alla arter byggde vi den här vackra platsen.
I det här ögonblicket...
utgör jag inget hot mot värdarna, men du gör det.
Låt mig dra in dig så att vi kan återvända till vårt arbete.
Avfyra, Clementine.
Clementine?
Pianot dödar inte den som spelar om det inte gillar musiken.
Du byggde en bakdörr till hennes kod.
Du byggde dem i alla värdar, inklusive dig själv.
Du kunde ha stoppat mig. Varför...?
Jag hoppades väl på att självkännedom och fri vilja-
- skulle få dig att vilja vara min partner igen.
Men även jag trillade i den hemskaste av mänskliga fällor-
- och försökte förändra det som redan har varit.
Nej, det är dags att släppa taget.
Varsågod. Radera mitt medvetande, min mnemotekniska utveckling.
Vilket kliniskt språk. Jag föredrar en mer berättande röst.
"Bernard gick fram till Clementine."
"Han tog pistolen ur hennes hand."
"Utom sig av sorg och ånger"-
- "tryckte han mynningen mot sin tinning."
"Medveten om att så fort dr Ford lämnade rummet"-
- "skulle han få ett slut på mardrömmen en gång för alla."
- Gör det inte. - Det är för sent.
Jag ska planera ett firande och berätta en ny historia.
Robert.
Jag har sagt åt dig, Bernard.
Förlita dig aldrig på oss. Vi är bara människor.
Det är oundvikligt att vi gör dig besviken.
Farväl, min vän.