Pappa. Pappa.
Vakna.
Vakna!
Jag måste ha slumrat till.
- Var var vi? - Galningen.
Just det. Hattmakaren.
Han säger:
"Om jag hade en egen värld så skulle allting vara nonsens."
"Ingenting skulle vara det de är. Allt skulle vara det de inte är."
Skulle allt vara det de inte är? Till och med jag?
Hördu... Du är perfekt.
Du ska vinna över det här.
Jag lovar det.
Nu hoppar vi fram till nåt roligt.
- Pappa? - Vad är det, Charlie?
Lyssna på mig.
Lyssna.
Charlie? Charlie?
Har du nånsin ifrågasatt din egen verklighet?
Nej.
Bra.
Jag ser att du hade ett svartlistat utbyte med en gäst.
- Kan du berätta vad som hände? - Han ville ta med en del av mig hem.
Han ville fästa den på sin motorhuv för att visa sina vänner.
Jag sa han att kunde få fiska efter delar av sig själv i evigheten.
Fick det dig att ifrågasätta din egen värld?
Nej. Den här världen är lika dömd som den alltid har varit.
Bara för min sinnesfrid...
Säger de här bilderna dig nåt?
De säger mig ingenting.
Vi är klara med 15 % av eftersläparna. Vi bör bli klara idag.
När du är klar här har ledningen en begäran gällande honom.
Har du sett Elsie? Hon skulle lämna en sak till mig.
Nej, enligt systemet ska hon ha påbörjat sin ledighet idag.
- Kan jag hjälpa dig på nåt sätt? - Nej, tack.
Jag höjer.
Jag synar.
Synar du med den skithanden?
- Ska du inte spela? - Du talar för döva.
Flickan har ett horn i sidan. Jag klandrar dig inte, raring.
Jag gjorde hemska saker mot er båda, men det var inget personligt.
Sydsidan och regeringen kallar det här för ett krig-
- men de slåss mot svältande bönder beväpnade med stenar.
Det är inget krig. Det är en slakt.
Om jag fick chansen skulle jag blåsa er lika mycket igen.
Då vet vi var du står.
Försök inte påskina att du är oskyldig.
Som jag minns det, kom ni till mig-
- och ville slå er ihop med de där oärliga rövhålen.
Det var inte vår idé. Min vän ville...
- Han ville nog se slutet på det här. - Trots det är du här.
Din vän kom inte så här långt.
Ditt begär efter det här kanske är större än du tror.
William?
Vad är det?
Vi är i Ghost Nations territorium. Den mest barbariska av alla stammar.
De kom hit utan att ha blivit inbjudna.
Precis som vi gör nu?
Tåget är enda vägen genom.
Till fots är vi döda inom en timme.
När vi har åkt genom kan vi stanna. Ni kan följa med mig.
Härute väntar bara slakt.
Användaren ni försöker nå kunde inte lokaliseras.
Säg "meddelande" för att skriva ett meddelande.
Du ville prata med mig. Är allt som det ska?
Du försvann i all hast igår kväll.
Ville du berätta nåt för mig?
Nej, jag tror inte det.
Hale ser över alla avdelningar. Din ligger efter i diagnostik.
Vi bör visa upp ett sken av professionalism när styrelsen är här.
Det ordnar sig. Min personal kan sitt arbete.
Om de la lika mycket tid på sitt jobb-
-som på att ifrågasatta mitt team...
De är överspelat.
- Är du säker på det? - Ja.
Bra.
Mår du bra?
Ja. Tack.
Förlåt, jag trodde att du ville ha ett möte.
Det ville jag. Kom in.
Kom tillbaka.
Ta med din vän.
Och du? Vilket öde...
- Jag kan komma tillbaka senare. - Det tar inte lång stund.
Du har alltid varit bra på ditt jobb, Theresa.
Styrelsen är imponerad över ditt arbete än så länge.
- Därför förvånade vedhuggaren oss. - Ett mindre bakslag.
Han halkade på en sten och slog in sig egen skalle inför en tekniker.
Samtidigt använder Ford hälften av parkens resurser-
-till en ny historia?
Får jag bomma en cigarett?
Jag förstår varför du började igen. Låt mig påminna dig om en sak.
Den här platsen, och alla som jobbar här, är ingenting.
Vårt intresse ligger i den intellektuella egendomen - koden.
- Värdarnas sinnen, historierna... - Jag skiter fullständigt i värdarna.
Delos bryr sig om forskningsprojektet.
Däri ligger det sanna värdet.
Och tack vare en av mina företrädares brist på framsynthet-
- finns 35 år av information här i parken.
Ingen annanstans. Det har Ford sett till.
Du är en klok kvinna.
Varför behöver vi din hjälp med att säkra den?
Ni tänker ge honom sparken.
Man sparkar inte nån som har skapat ett imperium.
Man ber honom snällt att gå i pension.
Och om han kan knäppa med fingrarna och sudda ut imperiets värde-
-måste man ha en beredskapsplan.
Du och jag måste se till att, när resten av styrelsen kommer-
- vi är på väg mot den övergången. Okej?
Jag gillar dig. Inte personligen, men för det här jobbet.
Därför ska du få en chans till att ta kontroll över situationen.
Men gudarna...
kräver offerblod.
Vi måste visa hur farliga Fords skapelser kan vara.
Nej.
Nej, inget så uppenbart.
Vi behöver nån oväntad.
Öppna aldrig munnen så mycket såvida ingen betalar för det.
Förlåt, Maeve. Jag sov inte bra inatt.
Vad handlar dina mardrömmar om?
Drömmer du nånsin att du är nån annan?
Jag tror inte det. Hur så?
Har du funderat på om det här är ett liv för dig?
Det ska inte bli mitt livsverk. Ta inte illa upp.
Min familj äger en farm. Dålig jord, inget växer.
Jag skickar pengar till dem.
De tror att jag jobbar i en klädbutik.
Vad är det?
Jag gör det du sa åt mig att göra.
Efter några år till här kan jag få vilket liv jag vill.
Jag ska ta min familj från öknen.
Vi ska flytta nånstans där det är kallt.
En dag.
- Vilken av dem är det? - Den i baren. Kör.
Fort, innan gästerna däruppe är klara.
Hon måste ha gjort nåt allvarligt när vi får hämta henne mitt på dagen.
Vi har henne. Nu sticker vi.
Du ska vila.
Vi åker på ett tåg med sprängämnen genom ett farligt område.
Jag är inte trött.
Får jag fråga en sak?
Hur kan du vara säker på att platsen du letar efter existerar?
Det är jag inte.
Jag var så säker på min värld förut.
Nu känns allt som en lögn.
Det enda jag vet är att jag aldrig kommer att återvända.
Vad söker du?
Lawrence har rätt. Du kunde ha stannat i Pariah-
- eller åkt tillbaka, men du är här. Med mig.
Det enda jag hade som barn var böcker.
Jag brukade leva i dem.
Jag drömde om att vakna i en av dem för de hade en mening.
Här känns det som om jag vaknade i en av historierna.
Jag vill bara få veta vad det betyder.
Jag vill inte leva i en historia.
Jag vill inte se framåt eller blicka bakåt.
Jag vill bara... leva i nuet.
Dolores... Där hemma finns en kvinna.
Juliet och hennes pappa äger företaget som jag jobbar på.
- Är hon Logans syster? - Ja.
När jag kommer hem ska vi gifta oss.
Jag ska hjälpa dig att hitta platsen du letar efter.
Men jag kan inte stanna.
Jag har ett liv som väntar på mig. Jag är ledsen.
Givetvis.
Dolores.
Jag har låtsats hela mitt liv.
Låtsas att jag inte bryr mig, att jag passar in.
Mitt liv är byggt på det och det är ett bra liv.
Ett liv jag alltid har velat ha.
Men när jag kom hit fick jag en glimt-
- av ett liv där jag inte behöver låtsas.
Ett liv där jag verkligen kan vara levande.
Hur kan jag gå tillbaka till att låtsas nu?
Ms Hale... Jag visste inte-
- att en person med din insikt behövde ytterligare reflexion.
Dr Ford. Alltid lika charmig.
- Vad är det här? - Tydligen...
har ms Cullen och ms Hale en presentation att visa oss.
Om vadå?
Efter det senaste tekniska felet-
- bad vi QA att kontrollera uppdateringen-
- som innehöll "Dagdrömmar", som jag tror att de kallas.
Tyvärr gjorde ms Cullen och hennes team oroväckande upptäckter.
När vi gick igenom koden uppdagades nåt väldigt oroande.
Väck henne.
Vi ställde in Clementine Pennyfeather på sin tidigare uppdatering.
När vi upptäckte att "Dagdrömmar" gjorde karaktären galen-
- återställde vi alla värdar till före uppdateringen.
Du är ny.
Du har knappt några fåror.
Nej. Nej.
Snälla... Hjälp mig.
- Nej! - Det räcker.
Stopp.
Som ni säkert redan förstår är vår tekniker en värd-
- som har kodats att framstå som människa i den här simuleringen.
Och säkerheten fungerar precis som vi förväntar oss.
Återställ henne. Radera hennes minne.
Då så. Vi tar det från början.
Du är ny.
Du har knappt några fåror.
Det räcker, raring. Det räcker.
Stoppa all motorik.
I samtliga fall vi undersökte återställdes inte värdarna helt.
Data som inte hade raderats överbelastade beslutsfattandet-
- vilket ledde till systemfel som skrev över de primära reglerna.
Problemet med "Dagdrömmar" är att värdarna minns vissa upplevelser-
-och agerar utifrån dem.
Menar du att värdarna reagerade på grund av agg?
Det är precis vad jag säger, mr Lowe.
Och lustigt nog använder du ordet "agg".
Bekymrande nog uttryckte flera av dina tekniker exakt samma oro-
-till sin avdelningschef.
Ni skrev in koden utan att granska den-
- och utan förståelse av dess följder.
Antingen skrev ni den inte...
eller så slarvar ni och riskerar våra gästers liv.
Få saker förvånar mig-
- men den här typen av försumlighet är fan hisnande.
Det här går bortom återställande.
Under det kommande halvåret måste vi bygga upp värdarna på nytt.
- Du vill att vi lobotomerar dem. - Inte du, mr Lowe.
Det här var ditt ansvar.
Såvida du inte vill tillägga nåt när det gäller din skuld?
Nej.
Då får du sparken.
Hej.
God morgon, William. Jag ville inte väcka dig.
Jag vet att gårdagskvällen var oväntad.
Om du ångrar det...
Jag ångrar ingenting.
- Jag vet att nån väntar på dig. - Det känns overkligt nu.
Jag trodde att den här platsen handlade om-
- att ge efter för grundläggande instinkter.
Nu förstår jag.
Den tillgodoser inte ens sämsta jag. Den avslöjar ens djupaste jag.
Den visar en vem man är.
Minns du Logans min när vi lämnade honom?
Vet du hur länge jag har velat göra det? Låta honom veta vad jag tycker?
Och du, igår kväll... Jag har aldrig känt så med en kvinna.
Du har låst upp nåt inom mig.
Jag är ingen nyckel, William. Jag är bara jag.
Vad är det?
Jag vet inte.
Jag brukade måla landskap-
- men jag ritade bara av världen som jag såg den.
Imorse vaknade jag och tänkte: "Jag kanske ska måla nåt nytt."
Jag föreställde mig nåt vackert.
En plats där bergen möter havet.
Alla som kommer hit längtar efter spänning eller konflikt-
-men du drömmer om det motsatta.
Och du, William? Vad drömmer du om?
- Vad är det? - Bakhåll.
- Är det Ghost Nation? - Värre. Sydstatarna.
Jävla ynkrygg.
Gå med Gud, era jävlar.
De försöker fly. Kom igen! Efter dem!
Kom igen! Håll ihop!
Dolores!
Ghost Nation!
Kom igen!
Stanna, William. Stanna!
Det finns.
Det jag har drömt om.
- Det är platsen du ritade. - Kommer ni?
När indianerna är klara med idioterna kommer de att jaga oss.
- Mina vänner vill gärna kriga. - Jag har fått nog av krig.
Du, då? Du har fått kläm på att döda.
- Våra vägar skiljs här. - Var försiktiga.
Om ni tar er över floden kommer ni till okänd mark.
- Vad finns därute? - Det får du fråga dammet.
Inget kommer tillbaka därifrån.
Vi är nästan färdiga. Jag kan ta hand om det sista.
Du var på golvet mindre än ett dygn.
Folk kommer att börja undra.
- Var är Clem? - Jag har inte sett henne. Hur så?
Hitta henne. Nu.
- Vad? Var är hon? - Jag vet inte.
- Hon är här. Vi går. - Det går inte. Höjdarna är där.
Du vill inte hindra mig, Felix. Ta mig dit nu.
Sakta ner.
Luta huvudet tillbaka, Clem.
- Är det nåt fel? - Nej. Förlåt.
Theresa.
Kan vi talas vid?
Visst.
Jag uppskattar din professionalism-
- men du behöver inte bekymra dig om det här längre.
Testet var en bluff. Din och Hales uppvisning?
Uppenbart från ett tekniskt perspektiv-
-och pinsamt klumpigt gjort.
Jag kan bara tänka mig vad Ford ansåg.
Tydligt mänskligt ingripande genomsyrade koden.
Bra programmerare arbetar för mig.
Jag vet att ni är ansvariga för rymlingen och satellitlänken.
- Bernie... - Jag bryr mig inte.
För 40 år sen skrev Fords partner halva koden som parken baseras på.
Det du sa i labbet stämmer.
Vi vet inte hur värdarna fungerar. Nåt verkar vara fel med dem.
Fords förklaring understödjer min misstanke.
Förmågan att avvika från programmerat beteende-
- grundar sig i värdarnas upprepade handlingar.
Det finns ett samband mellan minne...
Och improvisation. Ja.
Ur repetition kommer variation.
Efter otaliga repetitioner började värdarna bli varierande.
De var på väg mot nåt slags förändring.
Mitt främsta intresse har alltid varit-
- parkens, och människorna i dens, säkerhet.
Jag vet.
Därför måste jag visa dig en sak.
- Prata med henne. - Du först.
Jag ville inte ta henne ur bruk.
Jag vet att hon är din vän...
Om jag inte hade gjort det-
-så hade de bett nån annan.
Och de hade blivit misstänksamma så jag sa ja.
Men jag gjorde det för dig.
Du gör alltid saker för andra, inte sant?
Det är dags att göra en sak till.
Vad?
Jag har alltid varit stolt över att jag är en överlevare.
Men överlevnad betyder bara ännu en loop.
Jag ska härifrån och ni två ska hjälpa mig.
Nej...
Vet du hur långt de går för att skydda sin IP?
Allt i byggnaden, inklusive din hud-
- är skapat för att hålla dig kvar här.
Det är ett självmordsuppdrag.
I början trodde jag att du och de andra var gudar.
Sen insåg jag att ni bara är män.
Och jag känner män.
Du tror att jag räds döden. Jag har dött miljoner gånger om.
Jag är skicklig på det.
Hur många gånger har du dött?
Om du inte hjälper mig så dödar jag dig.
Ska vi inte ta med ett säkerhetsteam?
Vem kan vi lita på? Jag trodde att jag kunde lita på dig.
Jag förklarar mig inte för dig.
Jag fick i uppdrag att vakta parkens intellektuella egendom.
Varför är den i fara? Det var bara du som stal den.
Delos äger värdarnas sinnen, historierna och årtionden av arbete.
Ford lät inget sparas utanför parken. Allt kunde ha blivit förstört.
- I händelse av vadå? - Ford är klar, Bernard.
Styrelsen har låtit honom hållas länge nog.
Bolaget oroade sig för att han skulle förstöra parkens IP på vägen ut.
Skulle jag låta honom förstöra värdarna? Allt vårt arbete?
Det står mer på spel än värdarnas profiler.
Tror du att bolagets intresse är turister som leker cowboyer?
Ju längre jag jobbar här desto mer tror jag mig förstå värdarna.
Det är människorna som förvirrar mig.
Den här byggnaden finns inte på nån karta över parken.
Värdarna ritar de flesta kartorna.
De är programmerade att ignorera den här platsen.
De kan inte se den även om de stirrar på den.
Och de oregistrerade värdarna?
Jag vet inte. Han kan ha flyttat dem.
Vad finns bakom den dörren?
Vilken dörr?
- Vad är det här för ett ställe? - En sekundär diagnostikanläggning.
Ford och Arnold använde dem förut. Jag visste inte att den fanns här.
- Stugan måste ha byggts ovanför den. - Men utrustningen...
Den är nyare. Långsammare än våra maskiner-
- men den skapar en värd på några dagar.
Ford har skapat värdar härute utan att berätta det för nån.
Vad är det?
Har du sett de här?
Vad är det, Bernard?
De säger mig ingenting.
De ser inte det som skadar dem.
Jag har besparat dem det.
Deras liv är lycksaliga.
På ett sätt är deras existens renare än vår.
Befriad från bördan att tvivla på sig själv.
Jag förstår inte.
- Du är ett jävla monster. - Är jag?
Det var du som ville förgöra alla, inklusive honom.
Efter allt ni har delat.
Vad fan pratar du om?
Var det därför...?
- Sa du åt honom...? - Närheten var din idé.
Det minns du säkert.
Bernard gladde sig nog åt sällskapet.
Jag är inte en. Det kan inte stämma. Min fru.
Min son. Begravningen.
Jag var pappa. Min stackars pojke.
Det räcker, Bernard. Du får inte jaga upp dig.
Jag läste en teori om-
- att människans intellekt kan liknas vid påfågelsfjädrar.
En extravagant uppvisning för att locka till sig en partner.
All konst och litteratur; Mozart, Shakespeare, Michelangelo-
-och Empire State Building-
- är bara en raffinerade parningsritualer.
Det kanske kvittar att vi har skapat så mycket av egoistiska skäl.
Men påfågeln kan knappt flyga.
Den lever på marken och pickar efter insekter i dynga.
Tröstar sig själv med sin storslagna skönhet.
Jag har börjat se medvetande som en börda.
En tyngd. Vi har besparat dem det.
Oro, självhat, skuld.
Värdarna är fria.
Fria här, under min kontroll.
Men han står inte under din kontroll.
- Han tog hit mig för att visa det. - För jag bad honom om det.
Han har väldigt lojal i många år.
Tiden som regent över den här platsen-
-som ditt eget kungadöme är över.
Du har lekt Gud tillräckligt länge nu.
Jag ville bara berätta mina historier.
Det var ni som ville leka Gud med ert arbete.
Tror du att styrelsen accepterar det här?
Styrelsen gör ingenting. Vår uppgörelse är för värdefull för dem.
De testar mig då och då. Jag tror att det är en lek för dem.
Den här gången skickade de dig.
Tyvärr, för att återställa ordningen-
-kräver den här situationen-
-offerblod.
Arnold och jag designade varenda del av den här platsen.
Det var vår dröm.
Trodde du verkligen att jag skulle låta dig ta den ifrån mig?
Hände det med Arnold?
Tog Bernard ut honom i skogen?
Nej, han var inte här då. Eller hur, Bernard?
Som jag sa... Jag byggde hela den här platsen.
Vår gäst har blivit levnadstrött. Du kanske kan hjälpa henne, Bernard.
Nej.
"Vilka drömmar ger dödens sömn?"
Bernard. Nej. Nej. Snälla!
Sluta!
Vi borde bege oss tillbaka, Bernard.
Vi har mycket att stå i med de nya historierna.