PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Nemůžu uvěřit, že fakt uvidím tvý rodiče.
Hele, oni o Scottovi a o tom ostatním nic nevědí, takže...
Myslí si, že jsme na obyč dovče, jo?
Obyč dovča.
Nemůžu uvěřit, žes tady bydlela.
Já čekala, že jsi ze špatný čtvrti.
Ne, narodila jsem se ve správný čtvrti.
Do špatný jsem chodila na návštěvu za drogama.
Hele, poslouchejte. Nebuďte zklamaný, když budou nepříjemný.
Moje kamarády dost kritizujou.
Nazdárek, kovbojové. Vítejte na ranči.
Malcolme, pojď se podívat, koho to sem kojoti nesou.
Phile, upřímnou soustrast.
Phile.
Ty můj chudáčku.
Dobrá. Pojďme dovnitř.
Máte nádherný domov.
Jo, moc se mi líbí...
ty poličky.
Ano, na té prostřední bývaly mé dekorativní hrušky, než je Mae ukradla
a uvrhla naši rodinu do chaosu.
Phile, proneseš přípitek?
Nejdřív chci moc poděkovat, že tu můžu být.
Co mi umřel táta, měl jsem to hodně těžký.
Zvlášť když to byla má vina, že od nás odešel.
Ne, Philipe. Tys za to určitě nemohl.
Díky, Malcolme, ale...
víte, když mi byly čtyři, můj biologickej otec umřel.
A když mi bylo šest, máma se zas zamilovala
a nastěhoval se k nám otčím.
Vychovával mě jako vlastního.
Kupoval mi semínka, bral mě na baseball,
ale já ho nikdy nepřijal.
Všechno mě na něm štvalo.
Chodil moc hlasitě, auto měl hnědý.
A měl takovej župan, co strašně smrděl.
Ale máma ho hrozně moc milovala.
A jednoho dne, když mi bylo asi 14,
jsem udělal něco zlýho.
Řekl jsem mámě, že jsem ho viděl s jinou.
Řekl jsem: „Přísahám, že jsem viděl, jak jí líbal kozy."
A oni se strašně hádali, snad pět hodin, a já se schoval do svýho pokoje.
Pak jsem slyšel prásknutí dveřma a hotovo.
Už jsem ho nikdy neviděl.
Ježiši, Phile.
Děkuji, Philipe. Zní to, jako že to rozhodně byla tvá vina.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Takže, Phile, ty budeš spát na gauči. Děvčata, vy v pokoji po Mae.
Určitě jste utahané.
Měly byste jít spát.
- Jsem v pohodě. - Někam vyrazíme.
Jo.
- Dáme drink. - Dobrou.
Tak jo.
- Tak jo, dobrou noc. - Dobrou.
Tak jaký to je, probudit se v Torontu?
V mým dětským pokojíčku.
- Poučný. - Jo?
Zírám, že James Dean hrál na hoboj a byl fanda Bette Midler.
Tak co chceš podniknout? Neválí se ti tu nějaký oboustranný dilda?
- Panebože. - Jo?
S tím hobojem by šlo něco vymyslet.
Ťuky ťuk.
S Nejvyšším soudem se to má tak,
že to není to samý co senát.
- Děkuju. Dobrý ráno. - Jé, ahoj.
Ubohá šaráda.
Ale snídaně bude za 20 minut.
- Mami. - Ano?
Smyslem tý naší cesty bylo, abychom si to s George spolu užily.
Ale spolu s námi.
Mae, má důvěra v tebe je asi na mínus 84 procentech.
Takže fyzická blízkost je povinná. Tak za 20 minut.
Radši takhle.
- Můžu se na něco zeptat? - Jo.
Ukradlas ty dekorativní hrušky?
To myslíš vážně?
Copak ty mi nevěříš?
Já ti chci věřit, ale ty mi to ztěžuješ.
Vždyť jsme sem jely, abys konfrontovala Scotta,
ale ani jednou jsi to nezmínila.
A já doufala, že dodržíš slovo a dokážeš mi, že to myslíš vážně...
Vždyť jo, už tam jdu.
Půjdu si s ním promluvit hned teď.
A bude po všem. Jo? Promluvím si s ním.
- Fakt? Dobře. - Jo.
- A pak si spolu užijeme. - Dobře.
Zamkni a neříkej našim, že jsem zdrhla.
Dobře.
A já se vrátím ještě nějak před snídaní.
Jak to šlo?
Moc dobře ne. Nešla jsem tam. Jen jsem seděla na střeše.
Přímo tady?
Jo, přímo tady.
Ale no tak, Mae.
George, já vím, že chceš, abych se dala do kupy.
Abych to konečně hodila za sebe a přestala se cukat jak křeček.
Já to chci taky.
Ale tohle je velká, děsivá, osobní věc.
Musím si to udělat po svým.
A když mi nikdo nevěří a všichni mě mají za nějakou sketu,
osobnímu růstu to moc nesvědčí.
Musím jít čůrat.
Jé, aha. No, ahoj.
- Co to má být? - No, dobrá.
Malcolme.
Ahoj, zlatíčko.
Jen jsem odebíral vzorek tvé moči kvůli testu na drogy.
Měls něco vymyslet, a ne jí to říct.
Ale to nic, Lindo. Máme na to právo.
Jasně, jestli chcete mý chcanky, stačí říct. Ráda vám je poskytnu.
Co si dojít přímo ke zdroji?
- Panebože. - Můj bože, Mae!
- Co? - Čau, jak se...
Ježkovy oči!
Co se děje? Panebože!
Jo, testujou mi moč na drogy.
- Slyšeli jsme tě zdrhat... - Můj osobní růst...
Phile, mrknul by ses, jestli tam rodiče pořád jsou?
Jo, ještě furt.
To je šílený. Držej nás na vodítku. To je úplně typický.
Hele, co kdybych je zabavil, ať můžete zdrhnout zadem?
- Fakt? - To ne, Phile.
- Užijeme si to společně. - Taky se máš pobavit.
Nechci být nezdvořilej, ale víc bych si to užil s nima.
Tak to je dost divný.
Jak tohle můžeš říct, když...
Nevím, jestli už vám to někdo řekl, ale je to s váma náročný, když jste spolu.
Pořád řešíte vlastní problémy.
Nikdy jsem vás neslyšel mluvit třeba o...
vědě.
- O vědě? - Cože?
Já si od toho dramatu trochu odpočinu.
- No teda. - To bylo nefér.
Taky mi přišlo.
- Děláme drama? - To ne.
- Ne, jsme jak Sid a Nancy. Teda... - Běž, běž.
Je to tady super.
- Jo? - Jo.
Všichni tady kouřej trávu.
Zdá se mi to, nebo jsou všude gay páry?
- Jo. - Je tohle gay čtvrť?
Ne, to fakt není. Kanada je prostě pohodová a integrovaná.
Všichni na týhle ulici jsou nejspíš polyamorní bisexuálové.
Kdybych byla odsud, byla bych taky.
Že bys byla polyamorní?
Ne, to nemůžu vědět. A tobě by se to nelíbilo, takže...
Ale ty bys to chtěla? To je teda zajímavý.
Já nevím, možná. Třeba někdy v budoucnu.
- V budoucnu? - Mae Martinová?
Panebože, Danny!
- Sakra, fakt seš to ty. - Jak je?
Dobrý.
Ví Kérkař, že tu seš?
Hele, ráda jsem tě viděla.
Bezva. Zajdem si na drink.
- Pojďme. - Jo.
Jo.
Pamatuješ si na ty reklamy z devadesátek s Andie MacDowellovou?
Ty pro L'Oréal, jak tam šermuje a mluví o omlazení pokožky.
Jo, jasně.
Mám pocit, že se mi líbila.
- Páni. - Kéž by mě bodla.
Mám tě bodnout já?
Jo.
- Fakt? - Jo.
Tamta na tebe pořád kouká.
Líbíš se jí.
To je blbost. Nelíbím.
Pardon, viděla ses někdy? Jsi tady největší kočka.
- Ale vážně. - No dobře.
Co bys udělala, nebýt mě?
Jsi tu sama.
Jsi v Kanadě, dala sis pár skleniček.
- Připadáš si kanadsky. - No jo.
Šla bys za ní?
- Abych... - Jo.
Jo.
Fakticky?
- Jo. - Dobře.
- Nazdar. Jaký to bylo? - Ahoj.
Jsi v pohodě?
- Jo. - Určitě?
Jsem v klidu.
- Vážně? - Bylo to sexy.
Fakt sexy.
Hele, co kdybysme vypadly?
- Tak jo. - Jako co nejrychlejc.
Dobře.
Tak jo. Padáme!
To bylo bezvadný.
Není v tom drát.
V tom párku není drát. To je super.
Díky, pane.
Řekl mi „pane".
- Slyšelas to? - Jo.
Pořád mi někdo říká „pane".
Jo.
Ale ty...
Když si mě vybavíš v hlavě, vidíš mě jako kluka, nebo holku?
- Vidím prostě jen tebe. - Jasně.
Důležitější je, jak se vidíš ty sama?
- Taky asi vidím jen sebe. - Jo.
Ale mám pocit, že to nic neznamená. Nevím, co to má být.
Podle mě to něco znamená.
To znamená, že jsi nebinární, Mae.
Asi by sis to měla vygooglit.
- No jo. - Jo.
Asi si to vygooglím.
Řekni mi, jak ti mám říkat, a já to budu dělat.
- Řekla jsem to správně? - Řeklas to perfektně.
- Mohla bych si vygooglit i terapeuta. - Jo. To jo.
Mohla bys k nějakýmu zajít tady.
Můžeme se sem přestěhovat.
Začít tady znova.
Mae Martinová!
- Kurva. - Ahoj.
- Ne. - Přítel, nepřítel?
Nepřítel! Je nebezpečnej, musíme zdrhat!
Mae!
Už dobrý.
- Určitě? - Jo, jsou pryč.
Zavoláme policii?
A co řekneme? Že můj dealer chce vrátit prachy?
Bože, jsem teď úplně vlhká.
- Jsi v pohodě? - Jo.
- Promiň. - Bože, to bylo děsivý.
Co je tohle za ulici?
Nevím. Proč?
Asi jsem tu dřív bydlela.
V tomhle domě?
Jo, asi jsem tady... To je psycho. Bydlela jsem tu se Scottem.
- Počkej... - Tam byla kuchyň.
A to byl jeho pokoj.
Mae, někomu to patří. Asi bysme...
Tohle je šílený.
Můj pokoj je vzadu. Můžem tam?
- Fakt? - Jo, pojď.
Mae, to je...
Pojď.
Jo, to je ono.
To je můj pokoj.
- Měli jste oddělený pokoje? - Jo.
Jo, chtěla jsem vlastní.
Nechtěla jsem s ním být, víš?
Když jsme se sestěhovali, byl to jen kamarád.
Bože, Mae, někdo tam spí.
Musíme zmizet.
Tohle nejde, Mae.
Přesně tam jsem měla postel.
Sakra, vybavuju si pocit toho koberce pod nohama.
Co když nás uvidí, jak na ni koukáme?
Mám pocit, že jsem si tam lehala pod postel.
Občas jsem se tam schovávala.
Jo.
Kurva! Do prdele.
Volám poldy, vy úchyláci!
Sakra!
Mae Martinová!
- Panebože! - Koukej vylízt!
Kam se poděly?
Nechci umřít v Kanadě.
Co blbneš?
Krucinál!
Já si tě najdu!
Kde jsou?
Jen zdrhejte, čuníci!
Paní, viděla jste ty dvě skety?
Málem se mi někdo vloupal do domu.
Miluju tě.
Hrozně moc.
Ty vole.
George, přestaň.
Přestaň.
Panebože. Sakra.
- Mae, copak je? - Panebože!
Do prdele.
Copak? Co se děje?
Kéž bych věděla, co ze mě mohlo být za člověka.
Kdybych ho nikdy nepotkala.
Já to nezvládnu.
Jako život a...
být do tebe zamilovaná.
Mae, poslouchej mě, prosím tě.
Jo?
Zvládáš to jen tak tak, ale to není to samý. Zvládáš to.
Každej den.
Opravdu.
- Jo. - Jo.
Jo.
Co takhle vyrazit pryč z města?
Někam si vyjet?
To zní dobře.
Jo.
Třeba do přírody?
Protože přírodu jsme spolu vlastně nikdy nezkusily.
„Když na otázku neexistuje správná odpověď,
je možná jen jediná upřímná reakce.
Ta šedá zóna mezi ano a ne."
Ahoj.
- Co podnikáte? - Čtu tvé matce Šifru mistra Leonarda.
Aha.
Je velmi napjatá.
- Aha. - Ano, mohla jsi aspoň zavolat.
V noci jsem naspala sotva 20 minut,
zatímco ty sis nejspíš píchala benzín s komedianty.
Komici jsou mí nejlepší kamarádi.
Jednou mi prostě budete muset začít věřit.
Jak ti máme věřit, když jsi pořád nepřiznala,
cos provedla s mými dekorativními hruškami?
- Kristepane. - To by byl fajn začátek.
Už nevím, jak jinak to říct. Na ty hrušky jsem ani...
Jeden den tam byly, a druhý byly pryč.
Mohly byste se mnou do zahrady?
Je na čase, abych vám něco ukázal.
Můj bože, mé hrušky.
Nejsem na to hrdý.
V roce 2003
jsem přerovnával své modely lodí, a to nemotorně,
a nechtěně jsem ty hrušky shodil na zem.
Rozbily se.
Tak jsem je zahrabal na zahradě.
- To ne. - Nechápu.
Netušil jsem, že obviníš Mae, a když na to
došlo, už bylo pozdě se vyhrabat z toho...
hrozného tajemství.
Možná jsem si s tebou měla prostě promluvit.
Ale nechtěla jsem to vědět.
- Teď už je máme... - Nemyslím ty hrušky.
Určitě se děly věci, na které jsem se tě měla zeptat.
Ale já nic z toho nechtěla vědět.
Protože když se to dozvíš, už to víš.
Víš? A už nejde to zas nevědět.
Vyčítáš mi, že jsem to nechtěla vědět?
Ne, já...
Nevyčítám ti nic.
Jenom...
bych chtěla začít znova.
Prostě k vám přijít a říct: „Ahoj, já jsem Mae. Chcete být mí rodiče?"
Minulost je s námi vždycky, opičko.
Jde o to jí nedovolit stát nám v cestě kupředu.
Odteď budeme všichni všechno vědět, ano?
Ano, až odteď.
- Ano. - Jo.
- To jsem s rodičema nezažila. - Ani já.
Je to fakt krásnej pohled.
- Ahoj. - Ahoj.
Řeklas Philovi plán?
Jakej plán?
Vyjedeme si na sever do lesů.
Našly jsem si Airbnb u jezera
a říkaly jsme si, že tam spolu vyrazíme. Do přírody.
No, slíbil jsem Malcolmovi, že mu opravím krmítko pro ptáky.
Takže...
Phile, klidně tady zůstaň, jestli chceš.
Můžeš třeba nějakou dobu bydlet v mým pokoji.
Jestli souhlasíte.
To by nám udělalo velikou radost.
Na jak dlouho budeš chtít, hochu.
Zůstaň napořád.
Děkuju, Mae.
Až dorazíme, zavoláme.
Myslíš, že to zvládnou?
No, když spadnou do jezera, do pár minut umřou na podchlazení.
Budou v pohodě. Jsou chytrý.
Tak se ukaž, přírodo.
Ale měla bych tě varovat, že když si vyjedu na sever,
ráda chodím lovit vysokou zvěř.
Vážně?
- Ne! - Aha.
Páni.
Jen se musím cestou někde stavit.
Jasně, a kde?
V comedy klubu.
U BOBRA
Mám jít s tebou?
Ne.
Ale díky.
Hej! Potřebuju s tebou mluvit.
Ahoj.
- Tady? - Jo.
Chlapi, nechali byste nás chvilku? Díky.
Proč? Ať zůstanou.
Věděli o tom.
Jako všichni.
Chceš se posadit, nebo...
Jen se musím na něco zeptat.
Necháš mě zrušit?
Ty vole.
Chci si promluvit. Jen si chci popovídat s kamarádem, sakra.
Tak jo, dobře.
Když jsi mě vzal k sobě domů, věděl jsi, cos chtěl, aby se mezi náma stalo?
Ne. Vzal jsem tě k sobě, protožes neměla kam jít.
A asi až potom...
no víš... jsem se do tebe zamiloval.
Jasně.
A co jsem na to tehdy říkala já?
Co já vím?
Nezdálo se ti to. Nechtělas to.
Jo, pamatuju si, že jsem to často opakovala.
A co bylo pak? Ukecal jsi mě, nebo jak to bylo?
Ale no tak. Prostě jsme se do sebe asi zamilovali.
Jsem blbá, ale když jsi říkal, že sis mě chtěl vzít,
myslels to vážně?
Ne, to...
to jsem jen tak kecal, jak se to dělá. Ale fakt jsem tě miloval.
A tehdy jsem za tebe platil úplně všechno.
Byl to děsnej stres. Chtěl jsem, abys byla čistá.
Prostě jsem měl pocit, že...
Že co? Jakej jsi měl pocit?
No dobře. Měl jsem pocit,
že mám nárok na trochu povyražení.
Nárok?
Hele, omlouval jsem se znova a znova.
Jo.
Jsem šmejd. Kéž by bylo po mně. Co chceš ještě slyšet?
Klidně si říkej, že za tvý problémy můžu já, jestli ti to pomůže, ale...
už tehdy jsi byla troska.
Ne, to já vím.
Bylas rozmazlená, naštvaná závislačka. V jednom kuse jsi lhala.
Na tom všem pracuju, ale nejdřív mluvím s tebou.
Proč jen se mnou?
Co třeba Mike nebo ti ostatní, co na tebe úplně kašlali?
Já tě miloval.
Bylas nejlepší kámoška, měli jsme domov.
Proto to tak bolí.
Bolí to, protože jsem ti věřila.
A teď všechna ta láska, co nosím u srdce,
je zamotaná jak hadi.
Všechno je to tak špinavý.
Jde o tu ženskou, co ti volala?
Poslouchej. Ano.
Měl jsem ještě jednou ženskou,
co byla trošku mladší, ale...
Pro mladší ženy existuje slovo. Děti.
Proboha, no tak.
Jdi do hajzlu, vole. Jdi do hajzlu, Scotte.
Takže co teda?
Jsem prostě špatnej člověk?
Co? Ani nevím, co to znamená.
Co to vůbec znamená?
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Věříš tomu?
A co teď?
Už tě nikdy nechci vidět ani s tebou mluvit.
Jsi v pořádku?
Jo, tak jedem. Pojeďme.
Dobře.
- Mohla bys ještě zastavit? - Jo.
Tak jo.
Teď už můžeme.
Dobře.
Víš, že mě jednou honil medvěd?
Fakticky?
Ani nevím. Nejsem si jistá.
Jak ti je?
Jsem sama sebou znuděná.
- Víš? - Jo.
Jak je tobě?
Mně je dobře.
V Kanadě se mi líbí.
Ale začít žít tady by pro tebe nebyl novej začátek, že?
To ne.
Třeba někdy.
Třeba někdy bysme mohly žít na bláznivým místě, třeba ve Španělsku.
Jo. Můžeme v Norsku rybařit v ledu.
- Tak jo. - Kdybysme chtěly. Může to být cokoli.
Myslím, že už tě nepotřebuju tak moc jako předtím.
Ale chci tě.
Chceš ty mě?
Jo, chci.
- Dobře. - Jo.
Takže,
co je to fotosyntéza?
Tak jo, fotosyntéza je proces, kterým... Je to chemickej proces.
Rostliny používají sluneční svit a mění oxid uhličitý a vodu na energii.
- Používají sluneční svit? - Jo.
Tak to je síla.
A jestli tě bere tohle, tak chceš slyšet o chlorofylu?
- Co to má být? - No, znáš zelený rostliny?
- Zelený rostliny znám. - Jo, zelený.
No a proč jsou zelený?
- Proč? - Kvůli chlorofylu.
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich