Virus podobný nemoci SARS, který infikoval stovky Číňanů,
se dostal do Spojených států.
Máme šestnáct nových případů koronaviru,
které se ráno potvrdily v New Yorku.
Počet případu v tomto státě se tedy vyšplhal na 105.
Tak dobré ráno. Myslím, že jsme tu všichni.
Kdo volá?
Irene, kdo volá?
- Sam Baker. - Dobré ráno.
Vítám vás.
Díky všem v místnosti, kteří přes víkend obětovali svůj čas.
Měli jsme tu pacienta z Greenwich Village
z páteční noci na sobotu.
Bylo mu hodně zle.
Testovali jsme ho, včera nastaly problémy,
ale výsledky budeme mít...
během dneška.
Na směnu nám chybí deset lidí.
A to počítáme s brigádníky a částečnými úvazky.
- To je včetně brigádníků? - Ano.
Sháníme lidi. Minulý týden denně chybělo sedm až deset lidí.
Sestry z pohotovosti mají starost o respirátory.
Už začínáme pociťovat jejich nedostatek.
Doporučuji nošení roušky přes respirátor N95,
aby se dal znovu použít.
Snažíme se sehnat další,
ale musíme se soustředit na cenu.
A máme nové zprávy ohledně šíření smrtícího koronaviru.
Světová zdravotnická organizace nemoc prohlásila za ohrožení světového zdraví...
Já chtěl zavřít minulý týden.
Psal jsem řediteli svojí školy.
A v pátek v jedenáct jsem tweetoval.
Nazvěme tenhle týden,
tedy rozmezí od 9. března do pátku 13. března,
týdnem boje proti koronaviru a zavřeme zemi.
Jsme přesně tam, kde Itálie byla před pár týdny.
Virus se tiše šíří celou zemí.
V New Yorku je teď 140 případů.
Snažíme se je dohledávat.
Co dodržování odstupu?
...občany ohledně kroků, které podnikáme v záležitosti
boje s koronavirem, abychom ho nakonec porazili.
Na radu našich profesionálních zdravotníků
zakazujeme vstup občanům cizích zemí...
Máte v plánu provést plánované operace,
které už máte v kalendáři?
Zatím nám nedoporučili rušit operace.
Ale rozhodnutí je na vás.
Takže operace naplánované na příští týden...
Platí. Já bych je nerušil, jinak se k nim nikdy nedostaneme.
Nikdo se k nim nedostane až...
Možná do září.
V New Yorku, který je teď epicentrem americké pandemie,
první data naznačují,
že dodržování odstupu může možná pomoci zpomalit šíření koronaviru.
To nejhorší podle odborníků teprve přijde.
Počet nakažených stoupá
a místní zdravotnický systém
- začíná být přehlcený. - Ahoj.
Stace, je ten pokoj čistý?
Měl by být.
Vypadá tak.
Může... Je čistý, ne?
Můžu dovnitř? Dobře.
Jdu pro operační plášť.
Tak dobře.
Budu úplně upřímná. Mám teď pocit, jako bych na tohle trénovala celý život.
Za kariéru moc pandemií nezažijete, když pracujete na pohotovosti.
A to nás trénují na neštěstí a kritické případy.
Cítím, že je moje povinnost tady být.
Na druhou stranu,
jsem těhotná a nechci se nakazit.
Jsem jako...
raněný voják.
Není to ideální.
Cítím se skvěle. Kdybych nebyla těhotná,
pomáhala bych v Queensu se vším, co potřebují.
Takže v tuhle chvíli mě trápí spíš úzkost a stres.
Každý, kdo sem přijde, ja nakažený.
Už se tomu nemůžete vyhnout.7
Jak se máš?
Ale jo, dobře.
Poslal jsi je pryč?
Ať se tu nehromadí?
Osmdesát čtyři lidí.
Tenhle týden je horší, lidem je hůř.
Je cítit, jak se ve všech hromadí stres.
- Všichni přijatí. - Všechno je v téhle situaci jiné.
Pěkně za sebou.
...čekáme na testování rizikových případů.
Máme tady spoustu lidí.
Problém je, že na spoustě míst pokrýváme až tři oddělení
a už to není bezpečné pro pracovníky intenzivní péče. Hlavně přes noc.
Potřebujeme pomoc.
Oceníme jakoukoliv pomoc.
Nakonec se nakazí všichni.
Musí se to stát. Nakazíme se, uzdravíme a zpátky do práce.
- O to jde, musíme se nakazit teď. - Tak sundáme masky a je to.
Pak zaskočíme za ty, co onemocní.
Zrovna nám volali kvůli COVIDu.
Až tady skončíme, všechny svolejte.
- Můžeme... Klidně tu zůstaňte. - Tady?
Počkáme, až budou mít všichni čas.
- Říkal jsem Alexovi... - Nechci... Běžte, já jen chtěl...
- Jenom se musíme ujistit... - Nemáme stát tak blízko.
Musíme se ujistit, že je tam čisto.
- To je šílený. - Je tu moc lidí.
Zrovna nám volali.
Doktoři a ošetřovatelé z pohotovostí
už jsou v mnoha případech nakažení.
Takže jakmile padne ta první linie,
znovu nám dají pověření a já půjdu na pohotovost.
4. DUBNA 2020 NAKAŽENÍ / ZEMŘELÍ
Jo. Já bych se držel v tomhle rozmezí.
Hospitalizaci zkomplikovala zástava srdce.
V jednu chvíli měl i transaminitidu.
A 30. mu udělali tracheotomii.
Měl problémy s únikem vzduchu.
Tak jo, dobře.
Byla v kritickém stavu na JIP na ventilátoru.
Má tracheostomii a zavedenou výživu.
Došlo u ní k selhání ledvin.
Chvíli potrvá, než se uzdravíte.
To už se do pekárny nedostanu, co?
Nenapeču deset kilo chleba.
Teď ne, ale časem jo. Zase se do toho dostanete.
To doufám. Hrozně mě to děsí.
Měla jsem obchod, dařilo se mi.
- Na tohle nejsem zvyklá. Bojím se. - Jo.
Nemáme jen špatné zprávy,
vlastně máme příšerné zprávy.
Zaznamenali jsme zatím nejvyšší denní počet úmrtí,
je to 779 obětí.
A nepochybně musíme pokračovat v tom, co děláme.
Země je pod palbou.
Všichni se snaží nějak pomáhat. Já dělám klinické testy na COVID.
Všichni se snažíme nějak přispět.
Použili jste nitrožilně imunoglobulin proti cytokinové bouři?
...situace se opakovala u nepřeléčeného pacienta
a dosáhla závažnosti stupně E.
Ale kdyby jeden z nás...
onemocněl...
Co ty? Budeš pracovat z domova?
Pořád máme málo lidí.
Já vím, ale na to jsem se neptal.
Jde o to, že jsi možná přenašečka,
ale můžeš pracovat z domova. Rozumíš?
- Jasně. - Je to naše povinnost.
Chápu.
Před šesti týdny mi říkal
jeden z gastroenterologů, že bude pandemie.
Tak jsem pro rodinu objednala respirátory,
i když mě nenapadlo, jakou budou mít jednou cenu.
Tohle je maska N100, připravuju ji pro manžela,
protože má astma a je riziková skupina.
Koho by napadlo, že naše vláda nebude připravená?
- Takhle křížem? - Křížem.
Musíš to vytvarovat.
Dobrý.
- Jo? - Jo, je to dobrý.
Už se objevuje to,
čeho jsme se všichni báli.
Je to realita.
Dobře, pojďte blíž.
Deset vteřin dýchejte normálně.
TEST VYBAVENÍ
Dotkněte se nohou.
Příjmy jsou plné pacientů s COVIDem.
TABULKA PŘIPRAVENOSTI
Tohle bývala intenzivní péče,
tady neurologická a chirurgická JIP, teď jsou tam lidé s koronavirem.
Máme Čínu, Itálii a Spojené státy.
Když se podíváte na Spojené státy, soustředí se to kolem New Yorku.
Jsme přímo ve středu dění. Laurie?
Dobře. Dnes jsme na COVID otestovali 188 vzorků,
které vyšly jako pozitivní.
Víme něco o těch nových testech, o kterých mluvili ve zprávách?
Kde vidíte X, tam je potřeba místnost důkladně vyčistit a dekontaminovat,
protože tam ležel nakažený.
Celé to nějakou dobu trvá.
Klobouk dolů před týmem,
který nám všechno uklízí a desinfikuje,
aby tu bylo bezpečno.
Tady prováděli resuscitaci, někdo byl v kritickém stavu.
- Ty jdeš s námi? - Jo.
Takže budeme předpokládat, že má COVID, a pak všichni...
Ne, říkali mi, že musíme do výtahu.
Snažíme se myslet pozitivně, ale všem je hrozně úzko.
Všichni jsou nervózní.
Někteří z nás nevídají svoje rodiny,
pár lidí to tak dělá dobrovolně.
Půjdu zavolat jeho ženě.
Ano? Nevypadá to dobře a ona to ví.
Tohle je...
hrozný příběh, protože pacient je příbuzný
jedné ze zaměstnankyň.
Tady doktor Carpati.
Zhoršuje se.
Máme potíže udržet
jeho pH v normálním rozmezí.
Zvyšuje se mu hladina kyseliny v krvi.
Myslím, že by ses měla připravit.
Pořád děláme, co se dá, ale nezabírá to.
Dobře, brzy se uvidíme.
Dobře. Ahoj.
Mnoho z nás prochází osobními a citlivými změnami.
Všichni máme rodiny a blízké.
Já musela poslat syna a manžela bydlet k mým rodičům,
protože nechci riskovat, že je nakazím.
Kdybych se nakazila já a pak oni...
Je to těžké, neviděla jsem je dva týdny.
A nejspíš je neuvidím další měsíc.
Tohle vám změní život.
Tahle zkušenost nám změní život navždycky.
I když ten virus zmizí... Pokud někdy zmizí.
Všichni v plném nasazení.
Lékaři a profesionálové ze všech oborů budou muset pomáhat
na pohotovostech, protože pracovníci první linie
začínají být také nemocní.
Doktor John Boockvar je místopředsedou
v newyorské nemocnici Lenox Hill.
Dnes je tady s námi. Doktore, jsme rádi, že tu jste.
Jaký máte dnes večer pocit z toho,
co se děje v nemocnicích?
Všichni uděláme, co bude nutné.
Pomůžeme, kde bude třeba.
Teď potkáte na pohotovostech
a jednotkách intenzivní péče specialisty a lékaře ze všech oborů.
Bitva neskončila, válka pokračuje.
Newyorská policie oznámila, že její 13. člen
zemřel vinou viru.
Nakažených je i více než 500 příslušníků newyorského požárního sboru.
Volali mi kvůli mladému muži.
Je mu 45 let.
- Vero. - Jak se máš? Co rodina?
Prý je úžasný člověk.
Otec tří dětí a manžel.
Jak mu je?
Dostává vysoké dávky Vimpatu,
k tomu Dilantin
a dnes jsme začali s valproátem.
Taky dostává Keppru.
Udělalo se mu zle z COVIDu,
když telefonoval kvůli kvůli svému výsledku COVID testu.
Buď dostal infarkt, nebo synkopu,
a zhroutil se.
- Počkat, takže plíce se zhoršují? - Jo.
- Dobře. - Tak jo.
Zavolám jeho ženě.
Můžete mu říct, že jsem mluvila s jejím synem a sestrou.
Taky bych mu ráda zavolala.
Problém je, že když přijdete do práce na jednotku intenzivní péče,
nemáte s pacienty vztah.
Neznáte je. Nevíte, co jsou zač.
Máte vztah s jejich rodinami, soucítíte s nimi,
ale pacienta neznáte,
protože všichni jsou intubovaní a v bezvědomí. Nemluví s vámi.
Jak se daří, příteli?
Zakloňte hlavu.
Dobře.
Chcete něco k jídlu?
Musíte jíst. Jedl jste něco?
Chcete polévku?
Ne? A něco k pití?
Zkuste se trochu napít.
Ne? Tak dobře.
Odpočívejte, zítra přijdu.
- Dobře. - Jo.
Uvědomili jsme si, že ten muž...
Tohle je jeho příběh, spousta článků o něm a jeho restauraci v New York Times.
„El Sabroso, špatně utajený obědový pult.“
Byl v pořadu u Colberta. A vás by zkrátka nikdy nenapadlo...
Je to jen další nemocný člověk. Ale má svůj život a mě to oslovilo.
Pomohlo mi to,
abych dělal všechno, co se dá.
Zdravím.
Tak jak mu je?
- Byl hrozně unavený. - Ano, dobře.
Jen jsem s ním prohodil pár slov, zajdu tam ještě zítra.
Nechci ho otravovat, chudáka.
- Dobře. - Vede si dobře. Bude...
Bude to kolísat ze dne na den.
Když člověk dostane infekci, tak nemá...
Jen fungování srdce, mozku a dýchání chce spoustu energie.
A jeho kalorický příjem není...
Nejí tolik, kolik by toho asi snědl v práci.
Je unavený, potřebuje odpočívat.
Dobře, moc vám děkuju. Díky.
Ty rodiny nemůžou s blízkými ani mluvit. Umírají, jsou nemocní, a nikdo nic neví.
Je těžké všechny informovat.
Neurochirurgové jsou zvyklí probírat s lidmi smrt.
Rozumím těm problémům,
chápu, jak složitá je lékařská diagnóza,
takže můžu rodinám vysvětlit, co jim zdravotníci říkají.
Člověk si musí najít, kde může být k užitku.
Volali jsme rodičům?
- Jo. - Vážně?
Tak dobře.
Nechci vám dávat falešnou naději, taková je realita.
Chci vám vysvětlit, jak se věci mají.
Nechci, abyste čekali, že mu bude líp.
Pochopte, že možnost, že na tohle umře,
je extrémně vysoká, spíš nevyhnutelná.
Tohle je těžké oznamovat i osobně, když ho denně vídáte,
ale tím, že to děláme takhle a jste daleko...
Mluvit s někým, koho ani neznáte a tohle vám poví, je opravdu těžké.
Dobře, nashle.
Sakra.
Támhle je prázdný metro.
Tady na rohu obyčejně přecházejí proudy lidí.
Nikde nikdo.
Metra jsou prázdný.
Je to jako město duchů.
Je to smutný.
Kolik mu bylo?
Něco kolem šedesátky.
Dneska umřel,
když jsem byl u něj na pokoji. Držel jsem ho ruku.
- Jo. - Hrůza.
A teď nemůžou najít jeho osobní věci.
- To je teď pořád. - Ani telefon.
Měl tam všechny kontakty.
Nevědí, kde mají lidi telefony a věci.
Hlavně když se na pohotovosti zhroutí.
To je nejhorší.
- Tak jo. - Dobře.
- Hodně štěstí. - Jo.
Ahoj.
Jaká byla noc?
Docela dobrá.
- Ušlo to. - Dalo se to?
- Jo. - Takže se držíš?
Jo, snažíme se.
- Jo. - Máme bezva tým.
- Úžasnej, co? - Jo, zvládli jsme to.
Měla jsi taky volno?
Jako obvykle.
Člověk má dva dny volno a už se mu chce zpátky.
Znáš to?
Jo, pořád myslíš na pacienty.
- Jo. - Já vím.
Voláš sem, ptáš se...
„Jak je na tom devítka? Je v pořádku?“
- Jo. - Však to znáš.
Toto je hlášení newyorské policie.
Vzhledem ke stavu nouze vám chceme připomenout,
abyste se na veřejnosti drželi dva metry od ostatních
a zpomalili tak šíření koronaviru.
Prosím, pomozte nám vás udržet v bezpečí. Děkujeme za spolupráci.
Asi každá pohotovost ve městě dostala takový kamion,
je to pojízdná márnice.
Už je to potvrzené. Minulý týden se každý ptal, co to je.
Schovali tu rampu před lidmi pod stan.
Kdyby se nám hromadila těla, dáme je tam.
V Itálii po čase neměli kam dávat těla. Ve Španělsku využili zimní stadion.
Včera jsem tu byl, když to stavěli. Zvládli to rychle.
Protože budou vyvážet těla tudy, aby je tam mohli uložit.
Dlouho jsem tě neviděla.
- Tady jsem. - Jo?
Byl tu pacient s COVIDem.
- Dobře. - Radši běž.
- A moc nedýchej! - Kontaminovaná místnost.
Ty brýle dejte na lékařák.
Dobře, tak na lékařský pokoj.
Zatím jo.
- Jestli nás za to nezatknou. - Dobře.
A nebude se nic dělat jinak?
Zůstaneš doma?
Jo. Ty s ní jsi v karanténě, ale pracuješ tady.
Od koho to chytila? Ode mě?
- Dva týdny nikde nebyla. - Možná nemáš příznaky.
- Jak dlouho to tak je? - Několik dní.
Někdo nemá příznaky vůbec.
- Já bych to chtěla vědět. - Jo.
Když bydlíš s někým, kdo má COVID...
Tohle je o nervy.
Naspím dvě až tři hodiny.
Průměrně. To kvůli stresu a úzkosti.
Hlavně proto, že jsem na směně zjistila,
že jedna se sestřiček, se kterou se přátelím, má příznaky.
A další naše sestra leží na jednotce intenzivní péče v NYU.
Jsou to naše nejlepší sestry a jsou velmi opatrné.
Tak proč se nakazily?
Ten virus je hrozně nakažlivý.
Já nevím.
Jen doufám, že to nebude horší.
Ale mám pocit, že by mohlo být.
Chci se vrátit domů a povídat si s manželem.
Podívat se, jak syn spinká. A to teď nemůžu.
Potom mu zavolám.
Podporuje mě, ale...
Tohle je nejhorší část večera.
Ahoj!
Pojď sem, Ruby! No pojď!
Pojď ke mně, Molly.
Alespoň někdo mě doma čeká.
Vím, že mě rády vidí.
Pojď, Ruby. Jsi ráda, že mě vidíš?
Dobře, uklidni se.
Tak jo.
Pojďte sem.
Jdeme.
Antonio, můžu rozsvítit?
Tak co?
Je vám líp? Už tolik nespíte?
Na začátku dubna vám bylo tak zle, že jsem nevěděl, jestli přežijete.
Volal jsem vašim dcerám,
protože doktoři na JIP nemají čas a nedostanou se k telefonu.
Poznal jsem vaše dcery dřív než vás.
Páni.
Syn je vysoký.
Těší se, až přijdete domů.
Za jak dlouho?
Půjdete domů?
Doufejme, že byste se odsud mohl dostat během týdne, možná dvou.
Tady je máte.
- Dobrý den. - Zdravím, doktore.
Vypadá dobře.
- Jak se máte? - Dobře.
Dnes jde na dialýzu, ale vypadá skvěle.
Tati!
Ptá se, jak se máte.
Ahoj, tati.
Jak se máš?
Jo.
Cítíš se dobře?
- Ano. - To je dobře.
Mám tě ráda.
Ten mladý muž dnes umře.
Z mozkového kmene...
Mozková smrt.
Měl anoxické poranění mozku a když mu řekli, že má COVID,
tak u něj došlo k zástavě srdce.
Týdny jsme se ho pokoušeli zachránit, ale přišla jeho žena, aby...
dala průchod přírodě.
Nemám nic, co bych řekl, ale...
Takže ty...
Jo, ukončím jeho život.
Je to hrůza.
V pořádku, otče?
- Ano. - Tady.
OTEC ANTONIO ALMONTE
Jo, ten menší.
Menší... Máte malý sáček?
Dobře.
Nemůže se stát nic horšího,
pokud jde o naši snahu a o to, co musím lidem říct.
Projevuje známky mozkové smrti.
- Co kdyby to byl váš syn? - Už je čas.
Zůstal byste?
Jo, zůstal.
Kéž bych mohl udělat víc.
Udělal jste hodně.
- Pozdravujte. - Díky za naději.
Díky za pomoc, otče.
To nic nebylo.
- Je to tragédie. - Budeme se za ně modlit.
Moc vám děkuju.
To nic.
A díky, že pomáháte našim pacientům.
Když se matka zeptá, jestli bych to udělal pro svého syna...
Je to bolestivé.
Už na to nemám.
Dneska jsem měla špatnou směnu.
Nemůžu o tom mluvit.
Byla to dlouhá směna a hodně zlá. A já se vracím domu,
kde mám dva skvělý psy, ale chtěla bych vidět syna a manžela.
12. KVĚTNA 2020 NAKAŽENÍ / ZEMŘELÍ
Myslím, že jsme všichni v posledních sedmi týdnech zažili věci,
se kterými jsme se dřív nesetkali.
Ani jsme si je neuměli představit.
Mary Ann chce chodit na brífinky,
aby mluvila hlavně o vás
a o tom, jaký to na vás všechny má dopad.
Někteří ho možná ještě nepociťují,
ale nakonec ho jistě pocítíme.
Je to to posttraumatický stresový syndrom
v našem světě COVIDu.
Všichni se mějte na pozoru
a kdybyste cokoliv potřebovali,
máme vám jak pomoct.
Stačí se jenom ozvat.
Jo, skvěle.
Díky. Pěkný den.
Tak dobře.
Když nebudeme pracovat jako tým,
když se nebudeme pomáhat a naslouchat svým obavám,
jakkoliv jsou malé,
tak to nepřekonáme.
Musíme spolupracovat
se sestrami, které jsou výborné.
Pořád říkáme: „Až to skončí...“
Tahle situace nás všechny
opravdu sblížila. Jako rodinu.
Ti, co jsme ztratili...
20. KVĚTNA 2020 NAKAŽENÍ / ZEMŘELÍ
Kvůli těm, které jsme ztratili,
jsme se tu dnes večer sešli.
Na jejich počest.
Ztratili jsme pacienty,
ztratili jsme kolegy,
přátele...
a své milované.
Ale máme spoustu důvodů Lenox Hill oslavovat. A oslavujeme.
I když všude kolem cítíme smutek a ztrátu.
Řekněte jejich jméno.
Řekněte ho nahlas.
Prociťte tu ztrátu, protože je to v pořádku.
Řekněte ta jména.
Robert Charles.
Doktor Mahoney.
Neil Stein.
Říkáme jejich jména.
Říkáme si je v duchu, říkáme je nahlas.
A kdybychom mohli,
tak bychom se objali
a drželi se za ruce.
A já slibuju, že to zase uděláme.
A prozatím...
patří toto symbolické objetí nám všem,
naší budově, naší nemocnici a našemu domovu.
- Na náš domov. - Na náš domov.
Na náš domov.
Podnikli jsme dramatické kroky.
Program PAUZA New Yorku uzavřel školy i podniky.
Dodržujeme odstup a naše opatření zabírají.
Zase vidíme, jak se křivka zplošťuje.
Je to neuvěřitelná zkušenost. Je to asi nejvíc...
Patří to mezi moje nejúžasnější zážitky,
ale taky nejsmutnější a nejdepresivnější.
Upřímně si nemyslím, že ještě někdy budu jako dřív.
Ale v dobrém.
V dobrém.
Nemůžu dýchat!
Děkujeme!
VY NÁM TLESKÁTE, MY PRO VÁS KLEČÍME #BLACKLIVESMATTER
Překlad titulků: Mirka Spudilová