PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Ahoj, já jsem Zelda. Vítejte ve Městě plném duchů.
V našem pořadu hledáme my Duchaři
po celém městě duchy,
aby nám řekli své příběhy.
Dnes se seznámíme s Jo, novou kuchařkou z mojí čtvrti.
A možná uvidíme i něco podivného.
I když kuchařka Jo tvrdí, že ne.
Ona vám to vysvětlí sama.
Ahoj, já jsem Jo a otevírám asijskou restauraci
v Boyle Heights ve východním Los Angeles.
Pracovala jsem všude možně
a teď poprvé budu moct vařit svoje jídla ve svém podniku.
Fakt se nemůžu dočkat.
OZNÁMENÍ O ZMĚNĚ VLASTNÍKA
Nejsem odsud.
Vyrůstala jsem ale v podobné komunitě. Mezi lidmi stejných národností a kultur.
Zbožňuju to tady. Nechtěla bych…
mít podnik v komplexu, jako je The Grove.
Hledala jsem něco na východě L.A.
A našla jsem boží, už roky nepoužívané místo.
Je to starší budova.
Občas něco uslyším a říkám si: „To byly trubky, nebo…“
Ne, nechci to vědět. Chci to tu prostě otevřít.
Pokud začne téct voda, zastavím ji.
A pokud je ta kočka najednou jinde,
určitě jsem ji přesunula sama, protože tu pořád něco dělám.
Nic se neděje. Fakt.
Řekla jsem o tom své kamarádce Mariko a napadlo ji něco fakt směšného.
Že prý tady straší.
Ahoj. Já jsem Mariko.
A jo, určitě tady řádí duch.
Pracovala jsem v několika restauracích v L.A.
a některé z nich jsme zavřeli, protože jsme měli problém s duchy.
Pokud vám v noci teče z kohoutku voda,
i když jste ji zastavili
a kromě mě už jste v kuchyni jen vy,
pak mi tím někdo jiný dává o sobě vědět
a snaží se mi říct, že má s něčím problém.
Co to podle tebe znamená, když duchové přesunují věci?
To záleží na tom, co je to za ducha a co ti chce říct.
Často se tak snaží upoutat tvoji pozornost.
Pokud si doma najednou všimneš něčeho nového,
možná se ti snaží představit nějaký duch.
Třeba říká: „Čau, mrkni se na můj oblíbený film.“
Nebo ti ukazuje nějaké rodinné dědictví.
A co když přesunují cizí věci?
Když hýbou s tvými věcmi, mají s tebou problém.
BEZPEČNOSTNÍ KAMERA
Proč?
To není dobrý.
Chci si otevřít restauraci, a ne se bát, že…
Není to o tom, čemu věříš.
Musíš se prostě naladit na tu energii v domě.
Každý dům a kus země mají svoji historii.
Už jsem jednou zašla za médiem.
Podle ní mi ti duchové říkají,
že mě podporujou, mají mě rádi a chrání mě.
Tak jsem po ní chtěla, aby jim řekla, ať to nedělají. Ať za mnou nechodí.
Podle mě nikdy nepřestanou.
Chci, aby to přestalo. Přišla jsem tak o friťák.
- Měla bych tě představit Zeldě. - Zeldě?
ZELDIN DŮM
Naše rodina tu žije už věky.
RODINA
To jsme my dva.
Tady jsem s duchařským kroužkem.
Mohla bys nám ten kroužek představit?
Jasně.
Tady mám kancelář.
BAF!
DUCHOVÉ
Chtěl jsem najít další duchy.
A našla jsem si kamarády, kteří jsou jako já.
V restauraci, co jsem viděla po cestě domů, je prý duch.
A ty z toho máš radost?
Jo. Zbožňuju duchy.
Ahoj, Jo.
To je moje kamarádka Zelda.
A tohle je kuchařka Jo. Kamarádka, o které jsem tobě a tvým rodičů říkala.
Těší mě.
Taky mě těší, Zeldo.
Pomůžu ti.
Jak to myslíš?
S tím duchem.
Tak jo, super.
Můžu se tu porozhlédnout?
Jo, jasně, můžeš.
Uvidíme, na co přijdu.
Kdo je to na té fotce?
To je Van Halen.
Moje oblíbená kapela.
Vaříš tady ostrá jídla?
Jo, občas ráda míchám různé chutě, ale ztratila jsem chilli koření.
Musím ho dokoupit.
Od koho máte tohle?
- Nevím. Prostě jsem na ni pořád narážela. - Podezřelé.
- Můžu si ji vyfotit? - Jasně.
Pošlu to Thomasovi.
To je kdo?
Náš odborník na strašidelné předměty.
Dobře.
Co je to za slovo?
Gjóza. To jsou takové japonské knedlíčky.
- Tohle je japonská restaurace? - Tak nějak.
Máma říkala, že tady kdysi žilo hodně Japonců.
Ano, v téhle čtvrti jich kdysi bydlelo hodně.
Vidíte?
Nemůžu se dočkat, až o tom řeknu ostatním.
MĚSTSKÁ KNIHOVNA
Scházíme se v knihovně v centru. Je velká jako hrad. Hrad pro knihy.
Dělej, Jordane.
Mají tady kavárnu.
Naši rodiče sedí tady,
takže nás neruší, když máme schůzku.
To je všechno, co víme.
Začneme tady.
U fritézy.
Ty duchové vyhazují ven do uličky rádi. Byly na ní otisky?
Ani jediný.
To jsem si myslela.
Což nás přivádí k záhadnému zmizení Joina chilli koření.
Rozhodně za to může duch.
Chilli? On je to podnik s ostrým jídlem?
Někdy jo.
Já ostré nemusím.
To možná nemá rád ani ten duch. A teď zpátky k důkazům.
To je ta restaurace?
Jo. Dala jsem nálepku na každé místo, kde Kuchařka Jo narazila na tu kočku.
Mám o tom něco nastudované a fakt to vypadá, že máme pravdu.
Maneki-neko je tradiční japonská soška.
Váže se k ní spousta legend.
Když ji zahlédnete, měli byste za ní jít.
A přesně to my uděláme.
Ahoj.
Duchové chodí na záchod?
Není vám tam zima, slečno?
Říkej mi Janet. A jo, je mi zima.
- Kuchařko Jo! - Copak?
- Ten duch se styděl, ale našla jsem ho. - Bezva.
Chceš ho vidět?
Jo.
Druhá část.
Kdo je Janet a proč tady bydlela?
Jaké jídlo má nejradši?
To všechno se dozvíte za chvíli.
Snažíme se zaznamenat životní příběh každého ducha, kterého najdeme.
Ty pak zapisujeme do naší Ektopedie.
Tak jo.
Představ se, prosím, a něco nám o sobě řekni.
Já jsem Janet, Američanka japonského původu
a jsem z Boyle Heights.
A proč jsi tady bydlela?
V minulosti se hodně Japonců pohybovalo v Malém Tokiu.
Přímo tam ale nebylo moc obytných domů. Byly tam hlavně různé podniky.
A z Boyle Heights jsi tam za 10 minut. Můžeš tam dojít i pěšky.
Proto hodně lidí žilo právě tady.
A tví rodiče pracovali poblíž?
No, máma provozovala čistírnu,
a tak jsem po škole chodila k ní do práce
a dělala si tam úkoly, dokud máma neskončila.
Hned vedle máminy čistírny bývala japonská kavárna,
kavárna Fudži.
Všichni z obsluhy věděli, že jsem dcera paní odvedle.
Občas jsme tam zašly, když máma dopracovala
a na vaření už byla unavená.
Občas mi udělali rýžovou hnětenku, i když ji neměli v nabídce.
Máma si vždycky chtěla otevřít restauraci.
Pořád si chtěla splnit svůj sen
a znala předchozího majitele, tak jí to tu prodali.
Jaké mámino jídlo ti chybí nejvíc?
No, ještě jsem nenašla podnik,
kde by dělali lepší tempuru než máma.
Jsem ale předpojatá. Zbožňuju máminu kuchyni.
Už asi chápu, proč mi vyhodila tu fritézu.
Tempura byla specialita její mámy.
Naprosto ji chápu.
A co jsi ráda vařila ty?
Ráda jsem dělala gjózu.
Podle kuchařky Jo to jsou takové japonské knedlíčky.
Zkusila sis s nimi někdy nějak pohrát?
- Se synem jsem dělávala gjózu se sýrem. - Zbožňuju sýr.
Teď mě něco napadlo.
U vaření poznáš člověka nejlíp.
Připravíme spolu gjózu.
Vyzkoušíme tři náplně.
Tradiční s hovězím a vepřovým,
moji vegetariánskou…
Ta se bude líbit Evě.
Zbožňuje zeleninu.
A poslední bude sýrová směs kuchařky Janet.
Náplň položíš doprostřed těsta…
To jsem přehnala.
Navlhčíš okraje, dáš je k sobě
a pak takhle vytvoříš varhánky.
Jak jsi to udělala?
Moje tak teda nevypadají.
Vypadají skvěle. Teď je necháme zchladnout.
Pak jednu stranu osmažíš dozlatova, zaliješ vodou a počkáš, než se odpaří.
Už si chci dát.
A zálivku připravíš ze sójovky, octa a chilli oleje.
- Počkej, asi to bude horké! - Horké!
Jde to skvěle!
Konečně jsme otevřeli
a všichni mají radost.
Já mám radost,
Janet má radost.
Restaurace vypadá úžasně. Všechno to nakonec vyšlo.
Cítíte se tu jako doma a skvěle se najíte.
Všichni to tady zbožňujou.
Proč je zdejší tempura tak dobrá?
V čem je to tajemství?
Nemáme ji předpřipravenou.
Když si ji někdo objedná, vezmeme mouku, připravíme těsto
a pak…
Připravujeme ji tradičně.
Ne v takových těch průmyslových fritézách.
Děláme ji v hrnci.
Tak se to tradičně dělá v Japonsku.
Máme malou kuchyni a malý hrnec, takže najednou toho zvládneme jen málo.
Jen dvě objednávky.
Ale snažíme se.
Řekni jim o tom zvuku.
Když si kousnete, pěkně to křupe.
Je to takové výše položené „křup“,
ne takové to „chroupání“.
Kdybychom používali komerční fritézu, nebyla by ta tempura tak křupavá.
Když k nám přijdete, ucítíte podle mě tu přátelskou atmosféru a pohodlí,
které chceme lidem dopřát.
Někteří k nám chodí každý den.
A to je fakt pěkné.
Pak už to nejsou jen zákazníci,
ale v podstatě přátelé.
Víte, jak žijí a jaké mají problémy.
EKTOPEDIE
Taky jsem tu každý den.
Normálně bych na to neměla peníze, ale naštěstí nemusím nic platit.
Téhle specialitě říkáme ZJina dobrota pro každou příležitost.
ZJ jako Zelda a Janet.
Je to sýrová gjóza
posypaná drobky tempurového těsta.
To si dám.
Počkej, je to horké.
Promiň, ono to tak voní, že to chci sníst hned.
Ahoj.
Přinesla jsem z domu rýžové hnětenky.
Vím, že je tady neděláte, ale Janet je prý zbožňuje.
Překlad titulků: Veronika Kursová