PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Čtvrťák rychle utíkal.
Katie excelovala v hlavní roli Zkrocení zlé ženy
a já jsem excelovala
v prvních gratulacích v zákulisí.
Ahoj.
Byla jsi fakt super.
A neříkám to jen tak,
jako kdybys byla průměrná a já tě stejně chválila.
Byla jsi fakt skvělá.
Děkuju.
Ahoj, Ryane.
Byls skvělej.
Chápu. Katie je úžasná.
Katie, všechny jsi zastínila.
Ahoj. Byl jsi skvělej.
Seženu si shakespearovskou čepici a proklouznu na večírek.
Bylas neuvěřitelná.
Díky, mami.
Říkali to i učitelé, co mě ignorují.
Říkali: „Tvoje dcera byla skvělá, Cathy.“
Běž se bavit s kamarády.
Mendozovi budou zítra vařit u nás.
No jo. Joe nám vyměňuje pracovní desky.
Jo. Někdo mě vřele doporučil.
Někdo si zasloužil doporučení.
Když jste spolu, nikdo jiný není.
To není pravda.
Že jo, Jacku? Zapomněli jsme ho.
Těžko věřit, že to bylo poslední vystoupení.
Jo. Letos to utíká šíleně rychle.
A než se naděješ, budeme maturovat.
A pak zbytek našich životů.
- Napřed vysoká. - Jo.
Pokoj na koleji, party v kampusu.
Ať je to cokoli, budeme tam.
Jo a získáme tituly.
Jasně. A...
nemám vůbec představu, co budu studovat.
Ale to nevadí, ne?
Nikdo neví, co bude studovat.
Já programování.
Komunikaci.
- Strojírenství. - Politologii.
Podnikání.
Ty taky?
Kdy ses rozhodla pro podnikání?
Když jsem zjistila, že se s tím
dá získat práce.
Dělej. Chci flirtovat s Lucentiem,
dokud má punčocháče.
Taky se hlásím na Tisch.
Je to herectví na NYU.
Je to nejistý, ale to bylo i u Jonas Brothers.
To by byla zábava, ale moje budoucnost není o zábavě.
Teda... budu se bavit,
ale dospělácky, třeba...
začnu mít ráda mandlový máslo,
chápeš?
Nevím, jak jsme se dostali k mandlovýmu máslu, a nechci o tom mluvit.
Bylo nějaký setkání,
kde se všichni rozhodli, co dál?
Hele, neboj se, jo? Na výběr oboru máš čas.
Jo, máš pravdu. Mám spoustu času.
- Není třeba vyšilovat. - Jo, dobře.
Máš strach, že je pozdě.
- Jo, trochu vyšiluju. - Dobře. To nic.
Ahoj. Tak jo, hledala jsem
a mám pro tebe skvělou kariéru.
Já taky. Určitě totéž.
- Akrobatka! - Učitelka!
Já nevím. Prostě...
na akrobacii něco je.
Jako houpání...
ale profesionálně.
Jo, určitě.
Jo, možná ne.
Mám to.
Pilotka formule.
Jo.
- Ne. - Ne.
Mám pocit, že potřebuju něco velkýho,
něco důležitýho, něco jako vesmírný...
člověk.
- Kosmonaut! - Jo.
Jo.
Takže to asi ne.
Vím, jak funguje toustovač.
„Tmavý“ je „světlý“, „světlý“ je „tmavý“.
a „střední“ je „spálený“.
- Přišli jsme o hodně chleba. - Jo.
Dobré ráno.
- Ahoj. - Ahoj.
Tohle je tak hezký. Můj kluk pracuje vedle
a já dostanu skvělou snídani bez všeho toho chození.
- Těch pět kroků k nám? - Jo.
Snídaně.
Bez toho chození.
Dobré ráno.
Určitě se vám líbí to nechození.
- Líbí. - Je nejlepší.
Všechno v pořádku?
Brzy budeme posílat přihlášky
a všichni kromě mě ví, co chtějí studovat.
K plánování párty jsem se dostala po letech.
Ale teď můžu být kreativní a dělat lidem radost.
- Ráno se probouzím s úsměvem... - Ne.
Víš, nikdy nezapomenu, kdy mi došlo, že chci být pilot.
Byl jsem poprvé v letadle a možnosti byly nekonečné.
Mohl jsem jet kamkoli. Svět byl můj.
Ne.
- Oba jsme pohořeli. - Jo.
Na netu je test předpokladů pro povolání.
Jo, něco takovýho by mi pomohlo.
To je na práci školní poradkyně to nejlepší:
radost ve tvářích studentů,
- když jim dáš radu... - Mohla bys?
Ne.
Přesně tohle potřebuju:
test, který zjistí, na co se hodím.
Už to máš hotový? Žádnej spěch.
Jen musím jít za chvíli na terapii.
Nechci tě stresovat.
Díky terapii vím, že to se nemá.
Ale dělej, jinak přijdu pozdě...
- Dneska zavíráš. - Ne.
Ne, jsem zákaznice Katie. Pracovní Katie má volno.
Už ne.
Jakákoli Katie musí zavřít,
aby osobní Barry mohl jít na step.
Jo, přesně tak. Stepuju.
Hotovo.
Podíváme se, jak jsme si vedly.
Začni ty. Jsem moc nervózní.
Dobře, a... Enter.
To snad ne. Ne, to je směšný.
- Co? - Vyšla mi herečka
a studuju podnikání.
Určitě nechceš studovat herectví?
Ne, chci studovat podnikání.
Chci vědět, že se dokážu postarat
o sebe i o rodinu, a studium podnikání to usnadní.
Navíc v podstatě vedu Wired...
tak to Aiden řekl...
a já na to:
„Wired vede Barry. Co to...“
Teď zmáčkni Enter a ukaž výsledky.
Dobře, tady to je.
Vyšla mi bytová architektka?
To se mi nějak nezdá.
No, víš...
bytová architektka vlastně dává smysl.
Předělala sis ložnici a máš fakt skvělej vkus.
Dobře.
- Možná je design bytů moje parketa. - Jo.
Jo, a to je důležitý.
Lidi v pořadech o přestavbě bytu...
vypadají tak šťastně, pláčou.
Chci lidi rozbrečet.
Úplně vidím, jak ty lidi rozbrečíš.
Co předělat tvou ložnici?
To by se mi moc líbilo. Jo.
Ale musím jít.
Ale nemůžu se dočkat, co s mým pokojem uděláš.
Co takhle pirátský motiv?
Cože?
- Dělám si srandu. - Dobře.
Rozhodně udělám zombíky.
Dělám si srandu!
Moc vtipný. Vtipný.
Ne. Tak se bavím já. Mojí nejlepší kamarádce se nesměj.
A potom říkám:
„Jsem pichlavá? Tak pozor na žihadlo.“
A publikum na to:
„Jo!“
Bylo to skvělý.
Ale, víte, je divný,
že na jevišti nemám úzkost?
Možná, když hraješ postavu, musíš být v jejím mozku,
takže si tvůj mozek odpočine od zdrcujících myšlenek.
To je pravda.
Ve hře přesně vím, co se stane.
Nebojím se o budoucnost té postavy.
Bojíš se o svou budoucnost?
Ale vůbec ne. To mám vyřešený.
A všechny cvičení proti úzkosti mi jdou.
A když cítíš, že přichází panika?
Třepu prsty na rukou a nohou,
počítám po třech dozadu, dýchám zhluboka a pomalu.
A když je někdo s tebou, může pomoct.
Rozptýlení ti může pomoct vyhnout se záchvatu.
- Jasně. - Dobře.
- Takže?
Takže?
Vidíte, kdybysme byly ve hře,
přesně bych věděla, co říct dál.
Je to tak uspořádaný.
Jen jsem něco přesunula.
Moc se mi to líbí...
Kde mám meníčka z fastfoodů?
Vyhodila jsem je.
Uvolnil se celej šuplík.
Jo, menu jsou online.
Ale já si ke svým oblíbeným ráda píšu „mňam“.
Říkám tomu „mňamoměr“.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Šel jsi na farmářskej trh...
když nemáš kuchyň.
Jo, chodím tam v sobotu. To je moje.
Mám hroznovýho chlápka, salátovou paní...
bagetovýho bráchu.
Mám Joea rád,
ale je tam strašnej hluk.
Neslyším svoje myšlenky.
A měl jsem fakt dobrý myšlenky.
Ahoj, byl jsi u bagetovýho bráchy.
Jo, je sobota. To je jeho.
V testu předpokladů mi vyšla bytová architektka,
takže začínám u Katie.
Kdyby mi tak někdo pomohl.
- Jacku, chceš mi pomoct? - Ne.
Dobře. Jdeme.
Tohle je dobrá show.
Nebo tenhle film...
Hele, soudkyně Jaksejmenuje.
To je legrační reklama.
Kluci ze zastavárny. To je...
Ahoj, lidi.
- Čau, Joe. - Čau.
- Skončil jsi. - Ještě ne.
Jedna žulová deska je prasklá, ale objednal jsem novou.
- Přijde za týden. - Za týden?
Dalších šest dnů téhle zábavy.
Proč chce Katie špinavé kufry?
Jsou svérázný.
Proč na to musím lepit korálky?
Je to svérázný.
Dobře.
Co myslíš?
Když řeknu „svérázný“, můžu jít?
Ne.
Hej, žádný slídění.
Já jsem neslídil.
Víš, můžu přesunout postel támhle.
Něco se mi na tom nezdá.
Asi vím, co to je.
Vážně bych v životě měla dělat tohle?
„Právě jsem dokončila osmou třídu. Cítím se tak dospělá.
Lucas mě při gratulování objal.
- Voněl tak krásně.“ - Hele, žádný slídění.
Nevšímej si mě, jdu si pro nabíječku k notebooku,
abych mohla koukat na televizi.
Nechci překážet...
Lucasovým botám.
Ahoj, zlato, on spí.
- Není roztomilej? - Nejroztomilejší.
Bude pro mě mnohem těžší najít nabíječku k notebooku,
když rady probíhá tohle všechno.
Lilek s parmazánem. To je moje.
Super, další věc.
Pšt, ty spíš.
Co to...
Kdo vymazal všechny moje oblíbený pořady?
Duch v ovladači?
To stačí. Už to dál nevydržím.
Co je, Jennifer?
Úplně se to vymklo!
Nemůžu strávit týden
s příživníky, co chodí na farmářský trhy, ničí meníčka
a surfují po kanálech.
Dobrá zpráva. Je to hotový!
Mám náhradní desku.
Překvapení!
Lilek s parmazánem.
Na mňamoměru mu dávám desítku.
Je všechno v pořádku?
Počkej. Jedna z ještěrek utekla.
To je...
dokonalý.
Je to tak svérázný.
- Že jo? - Jo.
„Zůstaň sama sebou.“
Díky, Alexo, je to... prostě úžasný.
Krejčovská panna.
Jak tě to napadlo?
Byla ve sklepě a máma říkala, že ji můžu vzít.
A ta postel. Jak jsi přišla na tyl?
Byl ve sklepě a máma říkala, že si ho můžu vzít.
A jak tě napadlo akvárium?
Bylo Jackovo a já mu řekla, že si ho vezmu.
- Alexo, myslím, že jsi vážně našla... - Ne.
Ty nechceš bejt bytová architektka?
Víš, když jsi přišla
a líbilo se ti to, myslela jsem,
že to dokazuje, co mám dělat.
Ale není to tak.
Hele, nakonec to najdeš.
Ale promiň, musím jít. Musím dneska zavřít ve Wired.
To nic.
Aspoň vím, že bytový design to není.
A horší než nevědět, co chci dělat,
je vybrat něco, co mě nebaví.
To by bylo příšerný.
Jo. Dobře.
Dobrou noc, lidi.
Páni, je tu spousta uklízení.
Zrovna, když mi padla.
Škoda, že nováček nemá důvěru, aby zavíral.
Asi musíme nechat zábavný úklid
na zodpovědnou zástupkyni vedoucího.
Tohle nebylo nikdy vtipný.
Minulej čtvrtek ses smála.
To bylo tím, jak jsi uklouzl na ubrousku.
Řekl jsi: „Aj, šmankote.“
Víš, jsi dobrá herečka.
Někdy není poznat, jak moc mě máš ráda.
„Jsi dobrá herečka.“
Jo, jsem dobrá herečka.
Nemusíš to říkat...
Ale ne.
Ne.
Jedno sto.
Devadesát sedm.
Devadesát čtyři.
Devadesát...
Dobře.
To nic.
Zatřepej prsty.
Dýchej, jen dýchej.
Mami? Mami, zavolej mi, prosím.
Myslím, že...
Myslím, že je to tady zas.
Ahoj, Katie?
Ahoj. Pojď, posaď se.
Sedni si.
Znám zábavnou věc.
Vyjmenovávání nejotravnějších zákazníků, co ty na to?
Ty první.
No tak, to musí bejt jednoduchý, ne? Každej tě štve, co?
Lat...
Ten chlap, co chce latte,
- extra horký a led. - Jo.
Spálí se a pak cucá led, co?
- Jo. - Magor.
Kdo ještě?
Ta paní, která pije...
- a zvedá malíček. - Jo.
Fajnová Nancy.
Tu fakt nenávidím.
A... medovej vepř.
Gerald. Všechno vždycky ulepí.
Dobře, teď mi řekni, jak špatně dělám nápoje, jo?
Vím, že to chceš.
To je dobrý,
ale umíš to i líp. Co takhle...
Pamatuješ, jak jsem... uklouznul?
- To je ono. - Jo.
To je ono. Dobře.
Tak je to správně.
To je ono. Ty to zvládneš, jasný?
Pořád zhluboka dejchej.
Jak jsi to věděl?
Táta má panický ataky.
Pokud tady k tomuhle vůbec došlo, co?
Vždycky se snažíš udělat to tak, abych uklízel,
když ty sedíš.
Ahoj, mami. Ne.
Ne, jsem v pohodě.
Vážně. Slibuju.
Hm.
Jo, pomohl mi kamarád.
Jo. Brzy budu doma.
Taky tě mám ráda.
Dobře, skvělý.
Nazvalas mě kamarádem.
Je to rychlejší než „kluk, co uklouzl“.
Pořád koukám na ty pracovní desky.
Jsou krásný.
Že hodně vypadají jako ty starý?
Jo, hodně.
Takže...
s Jennifer to bylo divný, co?
Jo.
Lucas ji asi fakt naštval.
Jo.
Asi mohl vynechat jeden farmářský trh.
Jo, a nevyhazovat jí meníčka.
- Byl to Lucas. - Jo, samozřejmě.
Páni, ta kuchyň vypadá...
- To nic, máma to ví. - Jo.
Viděla jsem Katiin pokoj.
Je super. Máš talent.
Pořád se mi to nezdá.
Víš, zlato, to je v pořádku.
Ne, to není.
Za měsíc budu vyplňovat
přihlášku a vybírat si obor.
Nevím, jak jsem se sem dostala, a nemám ponětí, co chci dělat.
Poslední dobou se všichni
soustředíme na přítomnost.
Není divu, že chvíli trvá,
než si rozmyslíš budoucnost.
Ale to je přesně ono.
Mám budoucnost...
a to musí něco znamenat.
Můj život...
by měl mít smysl.
Zlato, po tom, čím jsi prošla,
je budoucnost...
ať se rozhodneš dělat cokoli...
už teď úžasná.
A to, že jsi tady,
končíš střední školu,
máš kluka, hlásíš se na vysokou...
prostě žiješ svůj život.
Svůj život mám ráda.
A to je tvůj smysl.
Zbytek vymyslíš cestou.
Dobře. Zbytek vymyslím cestou.
To nejdůležitější, co můžeš udělat...
je být šťastná.
A smát se mým vtipům.
Vidíš, jde ti to skvěle.
- Mám vás ráda. - Mám tě ráda.
Víme, že se hlásíme na UNC,
ale potřebujeme nějakou zálohu.
Miamská univerzita.
Pláž,
každej den delfíni.
To zní dobře.
Nebo Wisconsinská univerzita.
Sýr každej den.
- To zní dobře. - Katie.
Promiň. Co jsi říkala?
Mluvila jsem o místech, kam můžeme jít na vysokou.
Možná nevím, co studovat, ale vím, že budu s nejlepší kamarádkou.
A poznám,
až najdu, co chci dělat,
protože to bude dávat smysl.
Jo. A všechny ty...
zdrcující myšlenky prostě utichnou.
- Mám tě ráda. - A já tebe.
Jsem Katie Cooperová a tohle je moje přihláška
na obor herectví na Tisch School of the Arts na NYU.
Překlad titulků: Marek Buchtel