Us presento el vostre nou preceptor.
Esteu en contra dels càstigs corporals?
Un jueu preceptor del meu fill? Sí, per què no?
Per una vegada a la vida, estic d'acord amb el meu gendre.
Com?
Et vull d'aquí a 5 setmanes amb 30 mules carregades d'or.
Sospito que el Vespasià és un dels que m'enganya.
Que fort!
Vull que el vigilis molt de prop i que m'informis dels seus actes.
"El Vespasià i el meu pare planegen robar-te l'or de les mines."
D'on l'has tret?
De les potes d'aquest colom.
I el meu fill!! Vull saber que li ha passat al Marc, per tots els déus!!
Ha mort per Roma.
General...
Ara l'hauràs de matar tu.
Hem de matar el Marc.
Direm que l'hem trobat robant l'or de l'emperador.
Com?
Les sospites que cauen sobre nosaltres han de caure sobre ell.
Pietat! El Marc és molt jove. Deixa'm que hi parli.
Deixa'm explicar-li que la vida pot ser una cosa bruta.
No li has d'explicar res. Està decidit. O ho fas tu o ho faig jo.
-Tu o jo. -(cavall: renilla)
Ho faré jo. Però no accepto que el meu fill mori com si fos un lladre.
Fes-t'ho com vulguis,
però que no quedi ni una escletxa de sospita que ens assenyali.
És la seva vida contra la nostra.
Això són els ronyons... Sí.
El cor... Sí.
El fetge... Mm-hm.
I això és...
és...
No t'ho sabies tan bé?
La... la melsa?
La... La bufeta.
Ho sabia!
(riu) Estàs molt verd, encara!
Verd? Verd com les fulles dels arbres?
No. Verd com la fruita que es cull abans d'hora.
Vol dir que encara has de créixer.
Ja creixo.
Ja ho sé. T'he vist com espies la meva filla quan es banya.
Quina filla?
(riallada) Quina filla? Totes dues.
És que m'agraden molt, les noies.
(riallada)
En això has sortit al teu pare.
Al meu pare només li agrada la meva mare.
El meu pare d'abans, vull dir. Sí, ja sé el que has volgut dir.
Au, vés a jugar. Després continuarem.
Per molt que m'entesti a ensenyar-li coses noves i...
i a donar-li una vida nova...
Si els seus pares no visquessin aquí seria més fàcil.
Què insinues? No insinuo res.
(Júlia: crida) Noooo!! Nooo!! Nooo!!
-(Asdrúbal) Júlia! -(Júlia) Noooo!!
Sisplau, no!!!
Nooo!!! Noooo!!!
Noooo!!!
-Ha agafat un ganivet de la cuina! -Júlia...
No la toquis! No la toquis! Està somiant.
Això li passa per no menjar! I per què no l'hi obligues?
Em vas dir que no fes res. Sóc metge, però no sempre tinc raó.
(somica)
Júlia... Xxxt....
Aaaah!!!
Júlia!
No, no. No sap què es fa. És somnàmbula.
(ganivet: cau)
Júlia...
Júlia, desperta't!
Papa...
Què hi feu, aquí?
T'has quedat adormida, oi?
No ho sé. El que recordo és que estava estudiant grec.
Hm. T'has quedat adormida, has anat a la cuina i has agafat un ganivet.
T'he fet mal? No.
-Ho sento. No era jo. -Qui eres?
Era... un home.
Un home?
Un home amb uniforme: un general.
Nxt!
Aquesta no sap què més fer per cridar l'atenció.
Màrcia, ha tingut un malson.
Jo també tinc malsons, i no vaig per casa amb un ganivet a la mà.
Els somnis són profecies.
No. Els somnis només són les nostres pors.
I què hi passava, en el teu malson?
Una cosa horrible.
Explica-me-la.
No t'agradarà.
Per què?
El Vespasià matava el Marc.
Què?
El teu marit matava el teu amant.
I per què no ho somiaves al revés?
Els somnis són els somnis. No els podem dominar.
El Vespasià matava el...
T'imagines?
Pobra Màrcia...!
Per què?
Estàs casada amb un home i enamorada d'un altre.
Jo no estic enamorada de ningú, i menys del merda del Marc.
Cap notícia de Lusitània?
No, senyor.
Ni un sol colom missatger?
Tampoc, senyor.
Ah, Pompeu... Acosta't.
Estic molt amoïnat.
Tinc notícies de la Via Augusta que no m'agraden gens.
No facis cas dels rumors. Tàrraco és un niu de xafarderies.
M'han dit que es compren materials dolents a preus altíssims.
No seria la primera vegada. Vull que sigui l'última!
N'estic fart, que em prenguin el pèl!
Aquí tothom s'omple la butxaca fent seus els diners comuns.
He decidit investigar-ho. Designaràs una comissió?
Abans mort!
Si vols que la veritat no surti mai a la llum, designa una comissió!
Per què has parat?!!
La investigació la faré jo personalment. Però d'incògnit.
N'estàs segur?
I per què no? A més, vull que tu m'hi acompanyis.
Jo? Sí.
A veure. De què ens podem disfressar?
(sospira)
A Roma o enlloc. Viure aquí, ni boja. Això ho tinc claríssim.
Tu seguiràs el destí del teu marit.
Vull una vil·la romana davant del Tíber, amb 20 esclaus i 20 estances.
Si només sou dos!
-Un esclau a cada estança. -I tu passant-los revista cada nit.
Poses les teves fantasies als meus llavis.
Sembleu dones públiques!
Tu, Calpúrnia, no oblidis mai que sóc la mare del teu marit.
Així que estalvia't de fer segons quins comentaris davant meu.
I tu... Què en farem, de tu? Estic tipa de les teves indecències!
Les dones riques de Roma tenen esclaus com a amants.
Recordo perfectament que de petita et vaig enxampar amb l'Asdrúbal...
Calla!
Fica't al cap que aviat seràs la mare dels fills del Vespasià.
Això ja ho veurem.
Potser no té llavor per oferir.
Els homes tenen llavor fins que es moren.
Pel que he vist, hi ha homes que arriben massa eixuts a la vellesa.
Tu! Vés a buscar unes pomes i unes taronges. Vull berenar.
No l'aguanto. És una esclava i sembla una reina.
És l'edat, Calpúrnia. Els anys no ens perdonen.
Als homes tampoc. Si no, com s'entén que no et quedis embarassada?
Què?
No ho sé, fa la impressió que en aquesta casa no anem bé de llavors.
Parles del Vespasià o del Pompeu?
Ah. Parles pel Pompeu.
Quants dies fa que ho intenteu i res de res?
La culpa és meva. N'estàs segura?
Pel que diu la Màrcia, el Vespasià ha arribat esgotat a la vellesa.
Però no li podem retreure res, pobret.
Són moltes batalles, moltes campanyes...
I el Pompeu?
També ha estat en moltes campanyes, oi?,
saltant d'una dona a l'altra.
Pot ser també ha arribat esgotat...? El Pompeu és una font inesgotable.
Que una font ragi no vol dir que l'aigua sigui potable.
El cert és que el Pompeu seria l'home més feliç del món
si li donessis un fill mascle.
On vols anar a parar?
De vegades la felicitat d'un matrimoni
demana que s'actuï a l'esquena del marit.
Has d'anar a buscar la llavor que ha engendrat al petit esclau.
M'estàs parlant de...?
De l'esclau forçut, el pare de l'Arinsal.
Com es diu?
Mandoni!
Pensa-hi.
Senyors! Una mica d'atenció!
Els déus m'han concedit una gràcia que els havia demanat feia temps.
Des d'avui sóc ciutadà romà!
Per això avui serà festa per tothom i ho celebrarem!
Per aquesta raó he convidat aquestes encantadores senyoretes.
Obrirem un bocoi de vi i rostirem un cabrit!
-Sí! -Per mi la de verd!
(rialles i enrenou de gent parlant)
I tu, què esperes?
Si s'ha acabat l'entrenament, puc tornar a casa.
No m'agrades.
T'aguanto perquè estic segur que ets una gran inversió.
No vull que em portin com un cavall a l'euga.
(riu) No t'agraden les dones?
Només la meva.
Doncs això és casa meva i faràs el que jo digui.
Si vull que participis a la festa, ho faràs.
Lídia!
Què et sembla aquest?
Tant me fa.
I si et dic que el veuràs però que no el tastaràs?
(riu) Com?
És un home pur, fidel a la seva dona.
Un home fidel? No n'he conegut mai cap.
Potser sóc el primer iber que coneixes.
(riu)
A l'hora de la veritat, els homes no teniu pàtria.
Tan bonica és?
La meva dona és preciosa, però el problema és un altre.
Quin?
M'ho amago perquè em fa vergonya però...
pixo sang.
Com?
Tinc una infecció, però si no et fa res...
-No te m'acostis. -Segur?
I tan segur. A més em fas un favor.
O és que et penses que després de 20 anys d'ofici m'agraden els homes?
Porto fruita.
Gràcies.
Va tot bé?
Sí..., fora que no sé si sóc un dels metges del cèsar o una mena de...
...de titella que serveix una mica per tot.
Què hi estem fent, aquí, a Tàrraco?
Doncs...
Jo hauria de ser a Roma amb els meus pacients, amb els meus col·legues.
Ja hi tornarem, a Roma.
Saps que aquesta ciutat no té hospital?
Hi construeixen un circ i 2 temples, però la gent es mor pel carrer.
Pompeu...
Avui volia demanar-li suport al cèsar
però està tan encaparrat amb la construcció de la Via Augusta...
Pompeu... Què?
Tu creus que jo encara podria tenir fills?
No m'escoltes.
Sí que t'escolto. L'hospital i...
Quan vaig deixar de ser un metge i quan vam deixar de ser una parella?
Només t'havia fet una pregunta.
Què vols?
Això vols?! Això?! És això, el que vols?!
Això vols?
(panteixa)
Perdona...
Tu i jo no tindrem mai un fill.
Clàudia...
No em tornis a posar la mà a sobre mai més.
-M'has fet cridar? -Sí.
-He estat pensant... -Jo també he estat pensant.
-Si parlo amb el meu fill... -Has tastat mai el vi de poma?
-Vi de poma? -És una recepta dels àsturs.
És boníssim, t'agradarà.
-Vespasià, et volia parlar del Marc. -Tasta'l.
Estic segur que el podria convèncer...
És dolç com l'ambrosia, el nèctar dels déus!
-Hi has posat verí, oi? -Antoni, per tots els déus!
Canvia'm la copa.
(riu) No et refies de mi?
Sóc un home molt covard, ja ho saps. Canvia'm la copa.
Si et volgués matar, agafaria l'espasa i et mataria.
Hauries de donar masses explicacions.
A qui?
Per començar, a la meva família. Després, al cèsar.
-(cavall: renilla) -(home) Vespasià.
Mira què he trobat! És espantós!
Bacallà. (bufa) Què té de particular?
El que hi ha a sota!
Or!
Per Júpiter!
Al magatzem hi ha un munt de caixes com aquesta.
-Com? -Tot indica que...
-Sí? -Algú està robant al cèsar.
Però qui? Ha de ser algú molt pròxim a mi.
És cert, algú amb accés a la teva tenda.
Potser... (s'escura el coll) algun general corrupte.
Ah.
O el que és més greu, algú podria pensar que ets tu mateix.
-Ho sap algú més? -Només jo, senyor. Bé, i ara...
Jo no. El bacallà no el puc ni veure!
Galba, tu ets el general més fidel que conec.
Sí, senyor.
I sóc ben conscient que els teus pensaments són nobles i honestos...
Sí, senyor.
I que donaries la vida per mi, pel cèsar i per l'imperi.
-Una i mil vegades, senyor! -Amb una n'hi haurà prou.
(riu) Brindem per nosaltres!
-Per l'imperi! -Per l'imperi!
És curiós...
És... és diferent. I pica una mica.
És el vi de poma dels àsturs.
Fins i tot les civilitzacions més primitives tenen coses bones. (riu)
Aaagh...!
Aa-aaagh...!
L'has mort!
Tu ho hauries pogut evitar.
Només calia que et beguessis el vi de poma.
Clàudia...
Hm?
He estat rumiant una mica...
Ah sí?
-Ta mare no va gaire desencaminada. -En què?
En això de l'esclau.
-Que t'has tornat boja? -Vull dir que...
D'acord, ell és un servent,
però de debò et creus que tots els fills dels patricis
són fills dels patricis?
Senadors que no tenen l'alçada d'un gos assegut, tenen fills gegants.
Caps de centúria bruns com olives tenen fills blancs com la llet.
I la meva dignitat?
No et sembla una cosa digna fer un sacrifici per satisfer el teu marit?
Jo, per la família, em sacrificaria.
Vull dir que seria capaç de deixar-me envair
per aquella mena de bèstia carregada de músculs,
amb aquell coll que sembla de brau i aquelles mans que semblen peus...
-No et reconec. -Ah no?
No t'hauria de fer cap gràcia que tingués un fill mascle.
Per què no?
Perquè així no tindries res per refregar-me per la cara.
Sóc més bona persona del que et penses.
És clar que si no et deixes ajudar...
Estic pensant què hi guanyes tu si jo me'n vaig amb l'esclau.
Tens raó..., no hi guanyo res.
Continua desesperada i seca, però plena de dignitat.
És el millor que pots fer.
Però cec de cec que no hi veu?
Això mateix. No ho sé.
Amb la mirada perduda i vestit amb parracs, la gent no et reconeixerà.
No em reconeixen tan fàcilment... Que no? Surts a totes les monedes.
Això és veritat.
Representaria que ets un esguerrat de la guerra de les Gàl·lies.
Un que va lluitar contra Vercingetòrix?
Exacte. A Alèsia.
Això ja m'agrada més.
És la cosa més bruta i pollosa que he trobat.
Perfecte. Buf!! Realment repugnant. Ja te'l pots posar, August.
Aix! Fa una pudor que tomba!
Un moment...
Ara.
Perfecte. Ara no m'assemblo al de les monedes?
Un cec que demana caritat pels camins. Perfecte.
Si em continuen robant com em roben, sí que acabaré demanant caritat.
I l'Arinsal et farà de pigall.
I tu?
A mi no em reconeix ningú. No cal que em disfressi.
Potser sí que et penses que sóc l'únic que aguantarà aquesta pudor.
Nen, vés al fòrum i busca una capa encara més pudent que aquesta!
Fàcil, senyor.
Tu, Pompeu, faràs de leprós.
Aaah!
No, no! No l'hi agafis. A veure què fa.
Ja podeu venir, l'un després de l'altre. Tots tindreu la mateixa fi!
-Crec que porta un dimoni dins. -Aaah!
-Tots portem un dimoni dins, Màrcia. -Tu saps treure dimonis, jueu?
Li hauríem de fer beure aigua sagrada del Jordà
i després penjar-la pels peus.
Aaaah!
Un ja ha mort! Ara n'han de morir dos més!
-Qui ha mort, eh? -Un que feia nosa.
I si li aboquem una olla d'aigua freda al cap...?
Quiets! No vull que es desperti!
Per què?
-Crec que sé qui és. -Qui vols que sigui? La Júlia.
És ella, però qui parla és una altra persona.
Com l'encens que cremo en honor teu, oh, Júpiter,
així s'eleva l'esperit del general Galba,
que ha mort gloriosament lluny dels seus, en terra estranya.
El general Galba no és un dels col·laboradors pròxims del Vespasià?
No ho sé.
Nens, què hi feu, aquí?
Aaró, només fas que menjar. És l'hora de la lliçó.
Un moment, mare, un moment!
Màrcia, anem a la ciutat. Tu, Numància, vindràs amb nosaltres.
Mandoni, la senyora Drusil·la et demana.
-Mare! -Què passa?
-Aaaaaaaah!!!! -Què té, aquesta?
Un dimoni.
Per què m'abraces?
-El Marc i el pare estan en perill. -Què?
Estan en un greu perill, n'estic segur.
Endavant.
En què et puc servir?
Me'n vaig tot el dia a Tàrraco amb la Calpúrnia i la Màrcia.
Ah, i també m'emporto la Numància.
Els nens sortiran amb l'Aaró i no tornaran fins al vespre.
El Pompeu també és fora un parell de dies.
La casa es queda sola.
Queden els soldats que ens vigilen. No siguis insolent!
És que no ho entenc, senyora. Tinc un encàrrec per tu.
He d'anar a l'escola de gladiadors. Avui no. Avui ets més útil aquí.
Què he de fer, netejar les comunes?
Quan marxem, has d'anar a la cambra de la meva filla i jaure amb ella.
Perdó?
Has de muntar-la i sembrar-li la teva llavor.
Què? Crec que més clar no puc parlar!
Sí, però...
T'estic donant masses explicacions, esclau.
A més, hauries de saltar d'alegria. La meva filla és preciosa.
Està entès, senyora.
Si tot surt com ha de sortir, seràs recompensat.
Com?
Si la teva llavor dóna fruit al ventre de la meva filla,
i aquest fruit és mascle, et trauré de l'escola de gladiadors.
Passaran moltes llunes. Potser moriré.
Procura viure.
I m'he de refiar de la teva paraula?
No et queda més remei.
I comporta't com un home, no com un animal;
es tracta de la meva filla, m'explico?
Au, vés a la bassa i banya't bé.
Trobaràs olis perfumats i una túnica nova.
Per descomptat, això ha de quedar entre tu i jo.
I ella, és clar.
Per descomptat.
I escolta'm bé el que et dic:
entre tu i ella no hi pot haver ni una engruna d'amor.
Me'n vaig a Tàrraco.
M'emporto la Calpúrnia, la Màrcia i la Numància.
Els nens han sortit amb l'Aaró,
i l'Asdrúbal i els esclaus són al camp.
A la casa només hi quedeu el Mandoni i tu.
Mare, no.
Només vull la teva felicitat.
Conec prou bé el Pompeu
i si no tens un fill mascle, tard o d'hora el perdràs.
Ja l'he perdut.
No et crec.
No em creguis.
El Mandoni ja està avisat.
Hi has parlat sense consultar-me?
Naturalment.
I?
Complirà el seu deure.
-Aquí? Precisament per aquí? -És el camí més curt.
(pagès) Però aquí s'hi fan unes faves molt bones!
-(enginyer) Hi ha de passar la via! -(pagès) Què em donareu a canvi?
-Res. -Res?
Fas passar una carretera pel mig del meu camp i no em donareu res?
Sóc un exlegionari, el cèsar em va donar terres quan em vaig jubilar!
El cèsar te les dóna i el cèsar te les pren!
Lladres! Sou una colla de lladres! Em queixaré al pretor de Tàrraco.
Sou una colla de rates fastigoses, hienes que us alimenteu de carronya.
I el cèsar és el pitjor de tots!
¿Com és possible que tracti així els homes
que vam donar els millors anys de la nostra vida per ell?
Està enfadat.
Només arribo i ja em maleeixen els ossos.
Anem.
Una caritat... Compadiu-vos d'aquest pobre legionari...
que va perdre la vista a Alèsia lluitant contra Vercingetòrix.
Foteu el camp!
No teniu una petita almoina per un pobre veterà de guerra?
N'estic fart, dels veterans de guerra!
I una mica d'aigua?
Fa hores que caminem. Estem assedegats.
I què? Què esteu fent aquí? Un aqüeducte?
Fem una via que ha d'anar de Roma a Gades.
De Roma a Gades! Espectacular!
Espectacular? Una bajanada!
A mi em sembla una gran idea!
Una gran via que ha de travessar la península ibèrica de cap a cap...
Un projecte fastuós i únic.
De totes les idees absurdes que ha tingut Cèsar August,
aquesta és la més idiota!
Ah sí? I per què, si es pot saber?
A qui se li ha acudit fer tant camí quan estalvies temps anant per mar!
Però no saps, tros d'ase, que a la Via s'hi obriran fondes i comerços
i que això enriquirà els pobles i les ciutats per on passi?
A mi no em parlis així, eh, cec? Parlo com em surt dels nassos!
-Qui cony et penses que ets? -Perdona'l. Sordeja i alça la veu.
La Via Augusta és una obra de faraons pensada pel cèsar
només per lluir-se davant dels senadors, una bona colla de ganduls.
Aquí, m'agradaria veure'ls! A ells i el cèsar!
August és el millor emperador que ha tingut mai l'imperi.
Què dius, cap de polls! El seu oncle sí, que valia! El gran Juli!
Però el seu nebot és un perepunyetes que sempre està malalt!
I és el que jo dic: un cèsar no pot venir d'una família de flequers!
(rialles)
Fill d'un flequer?
Nét! Tothom li diu "el nét del flequer"!
T'arrencaré el fetge i el donaré a les hienes!
Cec, no em busquis que em trobaràs! Fill de...
Una almoina per un pobre leprós...!
Una almoina per un pobre leprós!
Fora d'aquí tots!
Sí, fill. El Vespasià sap que tu ho saps!
Ens hem d'escapar ara, aprofitant la cerimònia del pobre Galba.
-M'han matat els coloms! -Hem de fugir, de pressa!
-Amb el vaixell que surt avui! -Ara?
Sí. Tinc un carro i un cavall esperant.
-Pare. -Què?
-M'has decebut. -Ja m'ho imagino, però...
-Estàs traint el cèsar! -Coses de l'àvia.
-I ara... -Ara què?
I ara estàs traint el traïdor amb qui estàs traint el cèsar.
-I què? És un fill de puta. -Sí, però no són massa traïcions?
Els homes cometem molts errors a la vida, ja ho veuràs.
-M'alegro que tornis a ser el pare. -Jo també.
Tinc ganes de plorar.
I si plorem al vaixell, camí de Tàrraco?
-Bé. Però abans, una cosa. -Què?!
El bacallà.
Diuen que porten pedra de les pedreres del Mèdol, però és mentida.
Per què?
La pedra del Mèdol no es trenca; en canvi la que porten aquí...
Hauríeu de veure la via. Acabada de fer i ja és plena d'esquerdes.
La paguen a preu de bona pedra i després porten aquesta porqueria.
Enganyen el cèsar! Ah sí?
M'agradaria saber quant pensa que paga per aquestes obres.
I a mi.
Si sabés que aquí els obrers cobrem una misèria,
que els enginyers i els capatassos s'ho queden tot!
Mira. Mitja arengada, pa sec i dues pomes.
Això és el que cobrem per esllomar-nos de sol a sol.
Aquesta misèria, mengeu?
I nosaltres rai, que som obrers especialitzats.
Però els que piquen pedra, pobres...
Ara entenc per què les obres van tan a poc a poc.
Tu hi veus!
Què dius...? Hi veus amb els dos ulls!
Deixa'm estar! Qui ets i què vols?
Sóc el cèsar! (riu)
Octavi August! Nebot de Juli Cèsar!
I jo, el Marc Antoni i el meu company, la Cleopatra!
Aquest home no us enganya! És el cèsar August!
I jo sóc el Pompeu Escipió, el seu metge!
És el cèsar o no?
Arinsal, vés a buscar els soldats, ja saps on són!
Senyor, us juro que no ho sabia...
Tu has begut oli. Tria: crucifixió o galeres.
Senyor, som víctimes. L'enginyer és qui us roba!
Qui me'l porti lligat de peus i mans, el faig enginyer!
Què s'hi pot fer, amb un poble així?
Un hospital.
Què? Tàrraco necessita un hospital.
Per aquesta colla de pòtols?
Però per què podem estar en perill? Jo què sé!
Ai, ajuda'm. Tinc una mena de nus a l'estómac.
Si has de fer cas de totes les fantasies de la Júlia...
Tu saps alguna cosa. Calpúrnia, prou!
Si saps res i deixes que el teu fill i el teu nét prenguin mal, jo...
Tu què?
Tens espelmes per demanar favors a Apol·lo?
Posa-me-les totes.
(crits ofegats) Hmm... hmmm... hmmm!
Hmmm... hmmmm!!!
-Hmmm... hmmmm!!! -El bacallà!
S'han emportat el bacallà!
General... general...!!
-Ja t'ho deia, que pesava massa. -Sí, pare, l'or pesa!
-Ara l'haurem de deixar aquí. -No podem. És l'or del cèsar.
L'or del cèsar? Estem lluitant per salvar les nostres vides!
El cèsar em va encomanar que vigilés el seu or.
No deus voler que faci malament la meva primera feina!
-Però com vols que el carreguem? -Reparem el carro.
El carro? Vés a saber on para! Ja no es veuen ni carro ni cavalls!
(xiula)
-Què fas? -Crido els cavalls.
Mira, Marc, jo me'n vaig.
-Pare! -Almenys una mica. Té, per tu.
Però què fas? Amb això t'hauries pogut comprar una quadriga!
El meu propi pare! Tu robant davant meu com un vulgar senador.
És que no s'acabarà mai, la corrupció?
Quants segles han de passar perquè desaparegui de la vida política?
Mira, Marc, me'n vaig. No tinc ganes de pensar.
Aquí tothom va sempre despullat? És clar... Estem entre homes.
Estaria millor que ens banyéssim amb les dones!
De cap manera!
Per què?
Perquè almenys aquí ens deixen tranquils. Porta més vi de Marsala.
M'hi deixo els ossos per servir l'imperi i m'ho paguen amb burles!
I a més, em roben per totes bandes!
Qualsevol dia d'aquests, torno a instaurar la República!
No ho faràs. Ja t'agradaria, eh?
Sóc un home del poble.
Els governants som la riota de tothom!
Escarnits als teatres, als carrers, als banquets.
Ho fem tot malament i tothom té dret a tractar-nos com un drap brut.
Tens raó. I tant, que tinc raó!
Tens raó. Però l'escarni i la burla van amb el sou, cèsar.
(Clàudia) Endavant.
(Clàudia) No et moguis.
Et posaré una bena als ulls.
Quants anys tens?
No ho sé.
Com?
No ho sé. Els ibers no comptem els anys. Comptem les llunes.
Ara posa'm la bena als ulls tu a mi.
Jo estimo el meu marit.
I jo estimo la Numància.
No vull que pensis en ella quan siguis dins meu.
No ho faré.
Jo tampoc pensaré en ell. No vull cap sentiment.
Faré el que sé, senyora.
Pots començar.
No puc...
Fora d'aquí. Marxa!
Com?
-Jo no vull morir a l'arena! -Ah! Em fas mal...!
Tens la pell de gallina.
El cor et batega com si tinguessis un cavall desbocat dins del pit.
-De què tens por? -Deixa'm!
Surt o et faré matar!
Et fa por el teu propi desig.
Pompeu!
No t'esperava!
La gira amb l'August s'ha acabat abans d'hora.
On són la Júlia i l'Adrià?
Han anat a les vinyes, amb el preceptor.
Puc anar a la cuina amb els meus... amb els esclaus?
Vés.
Nxt! Ai... Tu i jo no estàvem enfadats?!
Has plorat?
Els ulls se'm cansen de tant fer números.
A aquesta hora no hauria de ser a l'escola de gladiadors?
Podríem... (s'escura el coll) pujar riu amunt i atacar de nit.
No ho sé. No, potser millor per la serralada.
No. No ho sé. No sé per on!
Per les cadenes de Prometeu! On els heu trobat?
A la platja, a punt d'embarcar.
Júpiter ha escoltat les meves pregàries! I el carro? On és?
L'hem trobat en un camí, amb la roda trencada.
-Ah sí? -Ple de...
-Bacallà? -I or.
L'or del cèsar! Preteníeu robar l'or del cèsar August!
Això és gravíssim!
Un crim de lesa majestat!
Robar les arques del cèsar,
la hisenda pública, la riquesa de l'imperi!
Vespasià, tens una barra!
General, el traïdor és ell! Estic afònic de dir-ho als teus homes!
Emmordasseu-los ara mateix,
o millor, arranqueu-los les cordes vocals.
No t'agrada sentir la veritat, eh?
Us faré decapitar
i donaré els vostres caps als soldats perquè juguin a pilota.
No te'n sortiràs.
L'emperador té com a mínim mitja dotzena de coloms
que t'assenyalen com a traïdor... Aaaaah!!!
Aviseu el botxí! Ara mateix!
Decapiteu-los ara mateix!
Júlia, Júlia, què et passa?
-(home 1) Que vénen els àsturs! -(home 2) Ens ataquen!
No pot ser!
Que toquin els cornetes! Tothom a les seves posicions!
De pressa! A les armes, a les armes...! Prepareu les catapultes!
(crits ofegats) Hmm... Hmm...!! Hmmm... Hmmm!!!!
No us mereixeu morir com dos conills.
Si heu de morir, feu-ho lluitant per Roma.
És ell, el lladre! Ell roba l'or del cèsar i va matar el general Galba!
Fa més de 20 anys que lluito al costat del general Vespasià.
Que em matin si no és l'home més honest que he conegut mai.
Els àsturs han incendiat una tenda, es repleguen.
El Vespasià avança, busca el cabdill dels àsturs.
N'arriben més a cavall, el Vespasià en mata un amb l'espasa.
I el Marc què fa? No la despertis.
El Marc...
Ai, ai...
Els legionaris arraconen els àsturs contra els turons.
El Vespasià munta a cavall. Un general cau mort.
-El Vespasià persegueix l'assassí... -Però això està passant?
No, només és un somni. N'estàs segur?
T'ho he dit, i tu no has fet res!
Calma, Calpúrnia, calma. Només és el deliri de la nena.
Són morts!
-(cridòria) -Agafeu-los! Que no s'escapin!
-Busqueu pertot arreu! -Vinga! Veniu!
(cridòria: continua)
(cavall: renilla)
(cridòria i crits de batalla, de lluny)
(cridòria i cops d'espasa, de lluny)
(cridòria, de lluny: continua)
Marc...!
M'hauries matat. A mi i el meu pare.
-Deixa l'espasa! -Ets un lladre i un assassí.
Aparta't!
Jo hauria donat la meva vida per tu!
Deixa l'espasa, per Mercuri!
Sóc el general en cap! Et podria matar per traïció!
Tu, per traïció? Tu, el gran traïdor del cèsar?
Ets una hiena miserable que només mereix morir!
Aaaah!!!
Aaaagh...!
Quiet aquí!
Aquí s'acaben els teus dies, Marc.
I em sap greu, perquè ets un bon soldat,
fidel al cèsar,
i prou intel·ligent
per descobrir que em quedava part de l'or de les arques imperials.
Però... no et puc deixar viu, és massa perillós per mi.
Així que... quina és la teva última voluntat?
Acomiada'm de la Màrcia. Digue-li...
Sí?
Que el millor record de la meva vida és tots dos fent l'amor
mentre l'imbècil del seu marit ens mirava.
No l'hi diré. És massa innocent, no ho sabia que...
Que no ho sabia? Portes més banyes que un toro.
Que els déus s'apiadin de tu!!!
Aaaaah!!!
Aaaagh!!
Aaaaagh... ! Aaaaaagh...!
Aaaaagh...!
Pare!
Fill meu! Tot s'ha acabat!
Màrcia, què hi fas, aquí?
-No res, i tu? -No res.
I aquesta espelma a Mart?
Jo no l'hi he posada.
No l'apaguis!
Màrcia, no li pots explicar ni a la teva mare, què et passa?
És que no vull que el matin.
No parles del Vespasià, oi?
Com ho saps?
Sóc la teva mare, Màrcia. Sé qui estimes i qui no.
Si l'han mort, jo no sé què faré.
L'estimes de debò?
No ho sé.
No ho saps?
Tu saps tot el que et passa per dins?
Per qui és la teva espelma?
(crits d'alegria i ovacions, de lluny)
Què us ha semblat la rebuda?
Per ser una ciutat de províncies no ha estat malament, eh?
Quina alegria que hàgiu tornat! I victoriosos!
Això és el que vol la gent: victòries!
Els àsturs ja no ens tornaran a empipar!
I a més veniu carregats amb tot el seu or!
Així és, oh cèsar. Em sap greu la mort del Vespasià.
Oh, cèsar, sobre el Vespasià, amb gran dolor del meu cor...
Calla. Eh?
Calleu. Però...
És dins d'una tomba, i allà hi ha el seu secret.
Val més que ningú no en sàpiga res.
No puc dominar el món exhibint la corrupció dels homes de confiança.
Voleu que la gent pensi que tots els homes d'estat són uns lladres?
Antoni!
Estimada!
Marc!
Cèsar, dispensa aquestes mostres d'alegria,
però després de tants dies...
Me'n faig el càrrec, estimadíssima Drusil·la.
M'agrada veure com s'estima una respectable família romana...
Els matrimonis, els... Cosins.
És la viuda del Vespasià? Sí. Sí. Màrcia!
Màrcia, et vull donar el condol per la mort del teu difunt marit,
el general més estimat, el més fidel, el servidor més recte.
Màxim honor i glòria al Vespasià,
que ha donat la seva vida per l'imperi i per la meva glòria!
Erigirem un arc triomfal en honor del Vespasià!
Perquè així s'escriu la història de Roma: amb grans homes, amb herois.
Anem a dinar. Les arques tornen a gaudir de bona salut...
i em ve de gust convidar-vos.
T'he fallat, mare.
No pateixis. D'això en traurem profit.
Hm?
Ja sé per què la teva filla parla adormida.
Ah...
Ho ha heretat de tu.
Ah sí?
Mm-hm. Aquesta nit parlaves en somnis i deies un nom.
Ah. Un nom?
D'home.
Deies...
"Mandoni".
(mig riu)
Qui hereta totes les propietats de l'estimadíssim Vespasià...
sóc jo.
Ho sabia!
Aquesta vegada va de debò. Em volen assassinar.
D'acord. Érem amants.
Com?
No sé defensar-me, per exemple, del meu propi desig.
(Arinsal) Ja està...
Només és per l'herència, que estàs així?
Porteu-me una llança!
Amb tots els respectes, jo no sóc una puta.
Ets molt menys, ets un esclau.
Agafeu-la!
Emporteu-vos-la! Ara vinc.
Asdrúbal! No ho facis!
No! Asdrúbal!!
Si l'Aureli no s'hagués quedat la meva herència.
De què parles?
De caça major.
No es pot sortir al carrer, és ple de soldats!
Mandoni!