Aah... (balbuceja) Un moment...
Aah... No puc més!
Una mica de paciència...
M'ofegaré!
Menges massa de pressa.
Sóc el cèsar, puc menjar com em doni la gana!
Me'l noto aquí, el malparit. Just aquí. L'has de fer saltar com sigui.
Això és la nou del coll. No deus pas voler que te l'arrenqui.
Tens les mans massa grosses per ser metge!
Senyor, el procònsol de la Bètica. No puc rebre ningú, m'estic morint!
Digue-li que està reunit... ...amb un os de pollastre!
Serà un moment.
Aah... Si tingués el meu barber de tota la vida aquí...
Ell sí que en sabia, de treure espines i ossos... I queixals!
No pateixis, sortirà.
És un complot per assassinar-me!
-Quants te n'has carregat, barber? -No m'ha fet mai cap tall.
Fetges de xai amb vinagre, com a tu t'agraden.
-Més menjar? -Oooh!
-Quiet! -Com que quiet? Sóc el que mana.
Un dels amos, l'Antoni, m'ha dit que el cuidés després del combat.
Que cuinés el que més li agrada i que només fos per ell.
-S'ha de refer després de la lluita. -Aquesta nit ja em refaré...
Ei... que no éreu germans, vosaltres dos?
Després del petó que li vas fer en públic, no cal que dissimulis.
-Creus que algú va sospitar? -No! Per un petó d'escala de cargol?
Mandoni, l'amo et demana.
-El Pompeu? -No, l'Antoni.
-I què vol? -Hm?
Vulgui el que vulgui, un consell: tanca els ulls i deixa't fer.
Ah, i pensa en qualsevol altra cosa.
En les ballarines gregues, en un rostit de vedella...
No t'entenc.
Que el noble Antoni té debilitat pels tipus exòtics.
Si em toca..., el mato.
A mi també m'agradaria ser el teu germà.
I si és rodona, per què no caiem, eh?
Si fos rodona hauríem de caure a l'abisme.
Perquè...
Perquè és plana. Només un idiota pot creure que és rodona.
Ho va dir el teu pare. És idiota, el teu pare?
Mare, la terra és rodona o és plana?
-Plana, de tota la vida. -Ho veus?
Sempre esteu igual. Sembleu gat i gos.
-No es creu que endevino el futur. -Dona...
Sí puc.
Vaig endevinar que a la Calpúrnia se li curarien les migranyes.
Era un mal de queixal. Li va curar ton pare.
-Sabia que el Marc s'enamoraria. -A la seva edat tothom s'enamora.
-I que tu tindries un fill. -Jo...? Un... un fill?
-Un fill de l'home que estimes. -No estimo cap home.
-I el papa? -Què hi fas tu, aquí?
-Cap a la cuina! -Sí, senyora.
Tornaràs a estimar. Ho diu l'oracle.
-T'estimo a tu, i a la teva germana. -Si no t'ho creus, no t'ho creguis.
Tenir un fill... a la meva edat... Si gairebé en tinc 35!
No t'ho creus? Mira...
Un 1 i un 2, veus?
Ho veus? Sempre surt el mateix per molt que tiri!
Un 1 i un 2, què vol dir?
El dos som la Màrcia i jo. I l'1 és el nen.
Com ho saps, que és un nen?
Està claríssim! L'1 sempre surt al dau que cau a l'esquerra.
T'agradaria?
-Té, és la pedra de la fertilitat. -No, Júlia, no...
Posar-te-la no et farà cap mal.
I la pedra de l'amor perdurable, no la tens?
L'amor és mentida. Com això de la terra rodona.
Què et sembla? No n'estàs content?
És una oportunitat molt bona per tu... Que algun dia ens agrairàs.
No esperis que un iber t'agraeixi res.
-M'hi puc negar, potser? -A ser gladiador?
-Sí. -Qui es negaria a ser gladiador?
Menjar bé, beure bé, les dones que vulguis...
-M'hi puc negar? -No!
Doncs llavors està entès.
Pensa que alguns gladiadors són recompensats amb la llibertat.
Però... t'ho hauràs de guanyar.
-Lluitar per arribar a vell. -(Vespasià) La victòria o la mort.
Quan començo?
Avui et portarem a l'escola de gladiadors del Rufus Agripa
i farem tractes.
I recorda una cosa: ets el nostre gladiador.
-Lluites per la nostra glòria. -I les nostres butxaques.
Aprèn a lluitar i fes tot el que et manin.
Si rebem alguna queixa, aniràs a galeres.
Ara retira't.
És antipàtic com ell sol, però té un no sé què, no trobes?
Sí, em recorda a mi quan era jove.
I a mi... Però tot passa.
(sospira) Ai... Sí.
La vida és terriblement curta.
Sobretot la dels gladiadors.
Han portat això. És de la Lídia Lapodaka.
Llegeix.
-Jo? -No m'agrada llegir.
Vaaa!
"Estimat Marc, no puc deixar de pensar en tu."
Ni jo tampoc.
"Però aquest matí no vinguis perquè estic molt e-enfeinada."
Enfeinada?
"T'espero a la tarda. Lídia."
M'enganya.
-M'està enganyant! -Què?
Amb un altre!
No t'ofenguis Marc, però... la Lídia és prostituta.
I què?
Que quan fa l'amor amb un altre no és engany, és feina.
Ah.
I ara què faig tot el dia jo sol aquí a casa?
Si vols, em pots ajudar a tallar llenya.
No. M'estimo més no cansar-me. Vull estar en plena forma per...
Per la tarda.
Això de les dones és terrible, no?
Vull dir, quan comences, és com si no poguessis parar.
I l'amor per la teva cosina..., s'ha diluït?
No puc començar la carrera militar empaitant la dona del general.
Ah.
Què volien, l'amo i el general?
Em porten a una escola de gladiadors.
-I això? -Volen que aprengui a lluitar.
-T'han venut? -No.
Seré el seu gladiador. Em lluiran al circ, faran apostes.
Com qui apunta un cavall a les carreres.
Un gladiador! Els gladiadors són com herois!
-I quan volen que hi vagis? -Tudai.
-Avui? -Et podrem anar a veure?
Pensa que no sempre es guanya, Arinsal.
-Tu, sí. -No. No.
El que he tingut amb l'Ursus ha sigut un cop de sort.
Tu ets el més valent del món.
Si fos el més valent del món, us trauria d'aquí a tu i a ta mare.
Va, passa.
No m'agrada, fa pobra.
És el vel del meu casament. I al teu avi li va agradar.
L'avi deia a tot que sí per no discutir amb tu.
No siguis impertinent!
El teu avi es va casar amb mi perquè era filla d'una bona família.
Era un home molt pràctic. I vau ser feliços?
Vam ser tan feliços i tan infeliços com tots els matrimonis.
Per molt que t'agradin, els homes perden quan dorms cada dia amb ells.
-Jo no en necessito, de diners! -Els diners sempre van bé.
-Fan molta companyia. -M'estimo més altres companyies...
Esclaus molsuts i cosins enamorats?
Tenir la vida solucionada demana moltes renúncies, molts sacrificis.
Et penses que el veuràs gaire, el Vespasià?
Serà tot el dia fora amb els cavalls i els soldats...
i totes aquestes coses que els agraden als homes.
I quan sigui casada podré tenir amants?
Amants així, a dojo, no.
Algun esclau de confiança; si és mut millor.
Si més no, li fas tallar la llengua.
Dona, un amant sense llengua és com tres quartes parts d'amant.
(riuen)
Ai... Seràs molt feliç, ja ho veuràs!
Com nosaltres.
Obre la boca. Més!
Més! Més! Aquí. Molt bé. No et moguis.
No et moguis. Obre. Més! Més! Més!
Un moment! No et moguis! No! Aaaah...! Aaaah...!
Aaaah...! Un moment! Un moment!
Aaaah! Aaaaah! Aaaaaah! Aaaaaah!
Un moment, serà ràpid. (crac)
Aaah... Em pensava que em moria!
Per Júpiter, per Cronos i per tots els titans! Aaaah...!
Ja no el tinc.
Ho veus? Me l'he empassat.
Ha baixat coll avall. I...?
Sortirà per la porta de servei. S'han confirmat les meves sospites.
Home, cèsar... Algú em vol matar.
Sí, però no crec que tingui res a veure...
Em donen pollastre amb els ossos més grossos del compte.
Algú cria pollastres amb els ossos més grossos per matar-me.
Vull que a partir d'ara controlis tot, absolutament tot, el que menjo.
I què haig de fer, venir a viure aquí?
Fes el que vulguis, però és una ordre.
Per cert, com es caga un os?
Normalment, pressionant, però tu ets el cèsar.
I amb un fill dels déus no se sap mai.
Recorda'm per què no et faig matar.
(sospira) Bé... Perquè sóc un bon metge?
Perquè en el fons et faig gràcia? No.
Perquè ets una persona amb un gran sentit de l'humor?
La veritat és que no sé per què no et faig matar.
Potser és que penso que matant-te et faria un favor.
Aah... Au, va, treu-te la roba i fica't a l'aigua.
Convé que ens coneguem.
No pateixis, home. Tinc la desgràcia que només m'agraden les ostres.
-Eh? -Que no sóc de cargols!
Ah. A mi em passa el mateix.
Escolta, si has de ser el meu assistent,
abans que res vull que sàpigues que no sóc una persona fàcil.
Ets un ídol per mi, senyor. Un déu.
Un déu que no pot dormir.
A les nits m'hauràs de llegir alguna cosa fins que em vingui la son.
T'agrada llegir?
Molt. Molt. Després de lluitar, és el que més m'agrada.
Molt bé.
Tinc les ungles dels dits dels peus retorçades com dimonis.
S'han de tallar cada 5 dies.
No m'agrada l'aigua freda.
O sigui que cada dia hauràs d'aconseguir aigua calenta
per rentar-me les mans, la cara, el cu... Ai!
Què és el "cuai", senyor?
Ai!
-No ho entenc! -Aaah...! El dolor més fort que mai!
Ajuda'm, Marc!
-(tus) -Asdrúbal!
Asdrúbal, de seguida, vine!
(Vespasià: gemega de dolor) Aaah...!
-Fora! -Un moment, que tregui la carn...!
Què passa? Què és això? Un altre atac, senyora!
Déus meus! On et fa mal?
-Aquí...!! -A l'estómac.
-Què ha de ser l'estómac! -Tinc... una pedra al ronyó...!!!
Em morooo...!
Com és que tens una pedra, que te l'has menjat?
-Tu, Clàudia, què podem fer? -A mi què em preguntes?
-Fa mil anys que vius amb un metge. -Suposo que se l'ha d'obrir.
-Obrir vol dir...? -Se li ha de treure la pedra.
Aneu a buscar un barber a la ciutat!
És massa lluny, no hi ha temps. S'està morint.
El Bescaran és barber.
T'hi veus amb cor, d'obrir-lo? No ho sé, senyora.
Ho has fet altres vegades? Obrir un malalt, moltes.
-I què tal? -Unes vegades bé, altres no tant.
És un bon barber. Vespasià, què et sembla?
(panteixa) Que em moro...!
Vol dir que sí. Obeïu-lo en tot el que us digui.
Necessito una infusió de cascall amb adormidora!
I ganivets, un de gros i tres de petits! I tisores!
I draps, molts draps! Tres homes que m'ajudin i tots els altres, fora!
(panteixa)
Júpiter gloriós,
fes que l'estimat Vespasià no se'n vagi a les tenebres de l'hades,
perquè ha d'oferir llavors de guerrers per a Roma
que ha de sembrar al fèrtil camp de la teva serventa Màrcia.
Li estàs dient que em posi a parir criatures per enviar-les a lluitar?
Calla!
No tinc cap intenció d'enviar els meus fills al front!
Calla!
No t'has de prendre les oracions al peu de la lletra.
Als déus se'ls parla així per qüestions de protocol, ho entens?
-Les mares com tu, no les entenc. -Què vols dir?
Que només vols que el pobre Marc vagi a lluitar. I si no torna?
És perquè Júpiter el vol al seu costat.
Ah, clar. Quan algú es mor, és que Júpiter el vol al seu costat.
-Deu tenir una casa molt gran! -Calla!
No penso tenir fills, i menys amb un vell que té el cos ple de pedres!
Júpiter, escolta les nostres pregàries!
Arrenca el Vespasià de la tenebra... i retorna'l entre nosaltres!
Mmmm... Mmmm... Mmmm...
-Va, una miqueta més! -Ja és la tercera!
-Si no l'adormim, no ho resistirà! -No! No vull!
-No vull!!! -Falten homes!
On és el Mandoni?
Ha anat a l'escola de gladiadors amb mon pare.
Ah!
Arreglat.
-Molt bé. -Però per què s'ha menjat una pedra?
A l'esmorzar hi havia de tot.
-Ara tallaré. -Tallaràs?
Sí, així que..., sobretot, agafeu-lo fort.
A la una, a les dues, i a les tres!
S-sang!
Què esperaves que sortís? Vi de Marsala?
Quina vergonya!
Vergonya per què? És sensible. És un fluix.
Això ho ha heretat del seu pare. No té ni estómac ni cervell.
L'únic futur que té és la política. Està tremolant.
On és el Pompeu? A palau, però ja hauria de ser aquí.
Potser té alguna visita privada per fer...
Si saps alguna cosa, digue-la, mala pècora.
Sé el que sap tothom: que busca fora de casa el que no li donen a dins.
-L'Antoni què fa amb els gladiadors? -L'Antoni és amant de l'exercici.
I dels atletes! Prou!
És el teu germà! El Pompeu és el meu home.
Segur que és teu?
Vaig a buscar aigua de Venus.
Potser si li dono unes bufetades. Amb el teu permís...
Va, Marc, desperta't...
Estimada meva...
Sóc aquí, al teu costat.
Lídia, massissa!
Màrcia!
Era per despertar-lo.
No la trobo.
-No la trobo! -No se li sent el cor.
Eixuga'm la sang! No veig res!
-(Asdrúbal) No puc! Sembla una font! -Els draps estan massa xops!
-Doncs aneu-ne a buscar més! -Ja hi vaig jo!
Com va? Està perdent molta sang!
Sang?
Aquest nen és idiota! Sensible.
Un soldat que no suporta la sang,
un general que perd la guerra contra una pedra.
Accepta que les coses són com són, mare.
No accepto que es mori, no es pot morir! S'ha de casar amb la Màrcia!
Què importa ara, el casament?
Com que què importa! 10 anys d'esforços per res!
No es pot morir!
Ha de viure!
Salveu-lo! Ha de viure! Com sigui!
-Massa tard, senyora. -Se li ha parat el cor.
Ah no! Ah no...!
Fill de puta!! No et pots morir!!
A mi aquesta jugada no me la pots fer, m'entens?!!!
Desgraciat!!! Podrit!!!
Arquers, formeu en files de 6!
És viu!
Doneu-li més cascall!
Amb els draps nets! Prem amb força la ferida, que no perdi més sang!
Te'n sortiràs?
M'està entrant una gana...!
Ja m'ho han dit. Com va? No li trobo la pedra.
Deixa'm.
Adrià, porta'm aigua i un drap net!
No puc. No?
Com que no pots!? És ben fàcil.
El meu cervell vol, però les meves cames no, àvia.
No em diguis que ets tan covard com ton germà.
Sóc molt més covard que ell.
És molt jove, encara. Endú-te'l d'aquí.
Per què és, l'aigua? Per rentar-me les mans.
La brutícia podria infectar la ferida, si no és que ja ho està.
Infectar, senyor? Per unes mans brutes?
Sí, exacte. La brutícia infecta.
Aleshores jo estic totalment infectat.
(sospira) Aii... Per Escolapi, quina carnisseria que heu fet aquí!
Una mica més i li foradeu l'estómac! He fet el que he pogut.
Ah, no et culpo. Aquesta pedra no apareix per enlloc.
A veure... Aparta'm els budells cap a una banda, sisplau.
Molt bé. Ahahà...
Ahà... Ah-ah-ah... Aquí-aquí-aquí...
Aquí la tenim.
Això tan petit fa un mal tan gros?
Mm-hm. Pel que veig, no et fa por, la sang.
La sang no, la sang només taca.
Molt bé, doncs. Mira...
Ara taponem per frenar l'hemorràgia... i després cosim.
D'acord?
Ja està.
Ara només queda esperar. Que no ha anat bé?
Ho sabrem d'aquí a unes hores. Quantes?
Per saber si és fora de perill, hem d'esperar que torni a sortir el sol.
-Continuarem resant. -Tinc gana.
Vaig a preparar un remei per fer-li baixar la febre.
Marc, Adrià, acompanyeu-me!
No podem permetre que es mori sense casar-lo amb la Màrcia.
No ho podem parlar tot dinant? Tu, de dinar, res.
Has d'estar a la vora del teu marit. No és el seu marit.
Ho serà avui mateix, aquesta mateixa tarda.
Què?
Celebrarem el casament de seguida. Amb el nuvi així?
Per què no? Sembla borratxo!
No serà el primer nuvi ni l'últim que es casa amb unes copes de més.
Al matrimoni, o s'hi va enganyat... o s'hi va borratxo.
(Engarri) Si et bellugues, ets home mort.
-Engarri! -M'has fet mal, malparit!
No m'agraden les sorpreses, ja ho saps.
Què hi fas, aquí?
-Els amos em volen fer gladiador. -A l'escola del Rufus Agripa?
Com us tracten?
Tres àpats al dia, bany i massatge cada vespre.
I companyia femenina els divendres.
Això a canvi de matar un pobre desgraciat que no t'ha fet res.
Mentre siguis tu qui matis i no al contrari...
-Quants n'has mort? -D'homes? 19.
I pels idus de març vaig lluitar contra un tigre al circ de Narbona.
-Què és un tigre? -Un animal.
Ell tot sol com una bandada de llops.
-I vas guanyar? -Sóc aquí, no?
-Tots aquests són esclaus? -Gairebé tots. Per què?
No n'hi ha cap que aspiri a la llibertat?
Treu-t'ho del cap. Acabaríem tots clavats en una creu.
-O lliures a les muntanyes. -Pensa en l'Espàrtac.
Aquí el tens, tot teu.
Encara no has començat i ja ets famós.
Guanyar l'Ursus d'Ilerda és obrir moltes expectatives.
Expectatives?
Diners a les apostes.
Començaràs demà, tan bon punt surti el sol.
T'acompanyarà un soldat cada dia, a l'anada i a la tornada.
L'últim esclau que es va intentar escapar,
el van esquarterar i van llançar les extremitats als gossos.
Tinc molta febre...
Una miiica.
M'estic morint...? Encara has de donar molta guerra.
Per què no us caseu tu i la Màrcia avui mateix?
Avui?
Per què no? Ella no desitja res més!
Ah sí?
M'ha dit que li agradaria demostrar-te l'amor que sent
compartint amb tu aquests moments.
No ho entenc.
Tu et casaries amb una dona que es troba entre la vida i la mort?
No.
Doncs ella sí, ja veus si t'estima.
Ah. I... i on és...?
És aquella d'allà? No.
La Màrcia és a l'altar, resant per tu.
Ha ofert una cabrit a Júpiter.
(fluixet) Fes-la venir immediatament!
Màrcia, Màrcia! Això no està be.
-No t'agrada? -Sí, però no està bé.
-On vas tan arreglat? -A fer un tomb.
-Per on? -Per Tàrraco.
Amb aquella vaca, amb aquell bocoi.
-La Lídia té un cos perfecte. -Ah sí? Llavors què tinc, jo?
Un regal dels déus, un tros de lluna?
-Màrcia, no em temptis. -El Vespasià es morirà, no pateixis.
-Com ho saps? -Ho ha dit l'àvia; ella ho sap tot.
Sóc pràcticament viuda. Necessito consol.
-Màrcia... -Fot el camp, desgraciada!
-L'àvia et crida. -Fora!
-Diu que és urgent. -Fuig o et faré assotar.
Vindrà ella, la coneixes millor que jo.
Aahgr!
Au, corre als braços del bocoi! Que t'aprofiti!
Acosta't.
Com està? Està dormint.
En canvi tu estàs ben desperta, oi? Ah! Què fas?
Recordar-te les teves obligacions. Deixa'm estar!
No pots fugir de les coses. Fa pudor.
S'està morint.
Abans que els corbs se li mengin els dits dels peus, serà el teu marit.
Molt bé, ja ho he entès! Tu no has entès res, tros de mula!
Aquest, de demà no passa.
Delira, i li has de fer creure que el teu amor és tan gran...
que vols compartir amb ell aquests moments terribles.
T'hi cases, ell fa el testament a favor teu...
i seràs la vídua més rica de tot l'Imperi.
I si es refà?
Tu,
fora!
Casa-t'hi,
i si presenta símptomes de millora,
ja m'encarregaré jo que no prosperin.
Jo vull ser com tu.
Com has après a ser tan dolenta?
No sóc dolenta. Roma m'ha fet així.
Ja surto.
No. No et moguis.
Estic somiant,
o és que hi ha hagut un terratrèmol i no me n'he adonat?
Què té d'estrany?
Som un matrimoni, podem compartir un bany.
Compartir significa...
Significa que feia molt temps... que no et veia salvar una vida.
I ara què he de salvar?
Què et sembla un amor?
Què et sembla un desig?
Què és això?
Un regal.
De qui? D'un admirador?
A la meva edat?
Qualsevol home es tornaria boig per tu.
Amb un en tinc prou.
Fem un fill.
(Clàudia) La Júlia no em preocupa gens,
té el cap ple de pardals però ja li passarà, només és una nena.
La que em fa patir és la Màrcia amb tot això del casament.
És un disbarat. Sí, ja ho sé.
Però faltava que jo digués blanc perquè tu diguessis negre.
El Vespasià és un gran home, això no ho nega ningú.
I ningú nega que és un home gran. Té la teva edat.
(riu)
Tu no t'hi veuries, casat amb una noia com la Màrcia?
Sí, i tant que sí, sempre que no fos la meva filla.
A Roma cada dia es casen 10 parelles com ells.
Mm-hm.
Tu creus que viurà?
L'he deixat amb febre molt alta, el més probable és que es morís.
La veritat és que la Màrcia és tan especial...
Mm-hm.
Li caldria algú que... la domés una miqueta.
Ei, que no és un poltre salvatge!
(riu) Ah no? No.
Doncs ha sortit com tu. No. Nxt-nxt-nxt! Com tu.
Sí, com tu i amb una miqueta de la teva mare.
T'agradi o no ha sortit com tu,
però sense cap interès fora de si mateixa.
Els fills són estranys, oi?
Mai no surten com un espera.
Anem? No.
(rialleta) Va. No.
I després.
T'he dit que féssim un fill.
Mm-hm. Ja en portem tres.
-No és mala feina. -Com pots dir que no és mala feina?
Dona, estaré a l'aire lliure, faré exercici...
I abans dels combats, ens donaran ous d'esturió.
Què és això?
Són com unes boletes negres que són com cagallons de rata.
N'estic fart d'ajupir-me per uns senyorets romans!
I què vols? Perdre un braç? O un ull? Això et sembla millor?
És igual. El cas és que no puc triar, ni tu tampoc. "Romans pauer"!
En portes alguna de cap.
-Jo? -Et conec.
Els he vist lluitant, els he vist entrenar-se.
Si els gladiadors es revoltessin, serien invencibles.
(riu)
Què us passa avui?
És cosa nostra.
Teniu el cap moll, tots dos.
Sí, és que... hem nedat una estona. (riu)
Després de tant temps en sec, ja us feia falta.
Oooh, em moro de gana! M'he passat tot el matí....
Mirant gladiadors?
Negociant amb el nostre gladiador! En podem treure una fortuna, mare.
Avui no podem perdre el temps. Hem de fer moltes coses, aquesta tarda.
No us ho ha dit, la Màrcia?
-No. -El què?
La Màrcia ha decidit complir l'última voluntat del Vespasià.
Casar-se amb ell... Aquesta mateixa tarda.
Com? Aquesta tarda?
Això he dit.
Va. Hem de posar-nos tots en marxa.
Marc, vés a les cases del voltant i convida els veïns a la cerimònia.
Necessitarem testimonis.
Jo... jo no puc. Jo aquesta tarda tinc...
El casament de la teva cosina, tens. He d'anar a Tàrraco!
Ja aniràs de putes un altre dia. El primer és el primer.
I tu, hi estàs d'acord?
No t'he sentit. Ja t'ha dit que sí.
És la meva filla, vull saber-ho dels seus llavis.
Et vols casar amb el Vespasià?
Sí.
Perdona, no t'he sentit bé. Estic una mica sord.
Que sí!
Però és a les portes de la mort. Precisament.
És miserable!
Només complim la seva voluntat, ja t'ho he dit.
No té voluntat, té febre! Tingui el que tingui!
Serà la dona del general més gloriós de l'Imperi.
Per què et fa tanta angúnia?! Serà la seva vídua!
Una vídua rica que podrà refer la seva vida amb qui li vingui de gust.
Digues més aviat amb qui decideixi la seva àvia.
N'estàs segura?
N'estic segura, però si tu no em dónes permís, jo t'he d'obeir a tu.
Permís, jo? No, Màrcia, no. És la teva vida; tu ho has de decidir.
Només et diré que per casar-se hi han d'estar d'acord tres òrgans:
el cervell, el cor i l'estómac.
Hi estan d'acord.
Felicitats.
Filla..., veig el teu marit molt tens.
Hauríeu de tornar a nedar una mica.
Escolta, què fas amb això?!
D'aquí no es toca res sense el meu permís, d'acord? Res!
Només mirava. Doncs vinga, fora!
Espera't...
Pel que he vist, no t'ha fet cap angúnia l'operació, no?
Al revés.
Com, al revés? Que no, que gens.
Gens?
Al poble, quan es moria un gos, sempre l'obria i el mirava per dins.
Ah sí? Els homes som com els gossos, oi?
(riallada) Només per dins.
També hi tenim 2 pulmons, un fetge, 2 ronyons, una melsa, la fel...
Sobretot, la fel.
El cor és com una esponja plena de sang...
Sí. I de moltes altres coses.
(Arinsal) Et puc fer una pregunta?
Endavant.
Si la terra és rodona, per què no caiem?
Qui t'ho ha dit, que és rodona? Vaig sentir que ho dèieu.
Ah, o sigui que ara m'espies també?
M'agrada escoltar. De vegades aprenc coses.
Què hi fas aquí? L'Asdrúbal t'està buscant.
Estàvem parlant.
S'ha de preparar tot pel casament i a la cuina hi falten mans.
Molt bé. (s'escura el coll) Un dia t'ensenyaré un cervell per dins.
Vinga.
Numància...
¿És un costum iber, que els germans es besin a la boca?
Per mi, el Mandoni és més que un germà.
És el teu home, oi?
No... Ara tant me fa.
Abans et desitjava, però... però ara ja no.
(sospira)
Oh, Júpiter, t'oferim aquest casament...
amb el desig que els nuvis siguin sempre dignes de la teva glòria
i que l'aconsegueixin algun dia...
Ell no trigarà.
I que fecundin el nostre Imperi amb un ramell de criatures saludables.
Si no s'afanyen...
Per esdevenir una família romana modèlica,
honorable, exemplar, excel·lent en la virtut i en el deure...
I tu qui ets? És aquí la casa dels Escipió?
No, no. Jo he preguntat primer.
Sóc un escrivà imperial. I què vols?
M'han cridat. És aquesta la casa dels Escipió?
Véns pel casament? Vinc a fer un testament.
Aah... Per tots els déus!
Mirall de les futures generacions, far en la foscor...
Drusil·la... Sí?
A-això és el meu funeral? Què dius de funeral!
És que... no em trobo gaire bé.
Ai, els homes, que poc soferts que sou!
Faig públic aquest enllaç
entre l'Octavi Ròmul Vespasià i la Màrcia Lactància Escipiona.
Lactància?
Aquests dos nuvis aquí presents s'uneixen en sagrat matrimoni,
i que els déus aboquin damunt seu
totes les seves gràcies i bons auguris,
amb la protecció especial de Minerva, deessa de la llar.
No cal que li facis un petó, per la febre...
Sí que em sap greu...
Ara sí que podem anar a prendre un refrigeri, no?
Tothom quiet! Encara falta una cosa.
Què?
Que el Vespasià faci el testament a favor de la Màrcia.
És que t'has tornat boja o què?
És un moribund! I què fan els moribunds, eh?
Però això és una indecència!
La indecència seria deixar la teva filla sense res!
No siguis cínica! I tu no et facis l'honorable!
Jugues, traeixes, rius les gràcies del cèsar... No ets millor que jo.
Tant se val el que jo sigui. La Màrcia, és la que importa.
I per què penses que faig tot aquest teatre, si no per ella?
Puc començar? Sóc l'escrivà que heu demanat.
I tant!
T'hem preparat aquesta taula.
Tu què hi dius?
Jo el que diguis tu.
Jo..., Octavi Ròmul Vespasià,
esposat en terceres núpcies amb Màrcia Lactància Escipiona...
Lactància!
On és el Pompeu? A palau.
-Ha d'organitzar la dieta del cèsar. -Ara fa de cuiner?
Som el que mengem, Calpúrnia, no ho sabies?
Aleshores, jo sóc un ou?
Un ou a mitges. Molta clara i poc rovell.
-Tu no riguis. -Faré el que vulgui.
Jo no tinc rovell, però tu no tens ànima.
Estàs empipat perquè avui no has pogut anar amb la teva enamorada.
D'amor, no en vull sentir parlar, i menys amb una meuca fenícia.
És grega... Grega? Pots comptar que té bigoti.
Prou! Es diu Lídia, l'estimo, i algun dia m'hi casaré!
-No s'hi casa ningú, amb una meuca! -Per què no? Quin mal hi ha?
Que no veus que et costarà una fortuna?
-El matrimoni són moltes hores! -I si no em cobra?
Pensa amb el cap!
És una dona meravellosa. Si la coneguéssiu...
Per conèixer-la, heu de pagar 50 sestercis!
(rialles)
Us odio a tots!
És jove, no li feu cas. Ja li passarà.
Tu també et retires?
Tinc son. Fins demà.
La nit de noces que tota núvia somia.
Va, Marc...
Marc, que no et vull veure empipat!
La veritat és que no sé per què em preocupo per tu.
Tot això que dius de la Lídia...
Ja t'has despertat? Fa estona.
Que no et penses llevar, avui? Sí.
Però abans m'agradaria dir-te una cosa important.
Ah.
Hi he estat rumiant i... vull afillar-me l'Arinsal.
Què?
Li ensenyaré el que sé de medicina. Com el teu pare va fer amb mi.
Però si no sap ni llegir ni escriure.
N'aprendrà de pressa, és... és llest.
Serà un bon metge.
M'estàs demanant consell, potser?
No, ja és una decisió presa.
És el fill de la Numància.
(sospira) Sí, ja ho sé, i també del futur gladiador.
La teva mare no haurà de patir per res.
Totes les meves propietats seran per la Màrcia i la Júlia.
No t'ho havia preguntat. Ja, però me la conec.
A l'Arinsal només li deixaré el més valuós que tinc:
el meu saber.
Ho fas perquè la Màrcia t'ha decebut?
D'això, m'estimo més no parlar-ne ara.
(porta: s'obre i es tanca)
M'ajudarà en tot, vindrà sempre amb mi, també a les visites del cèsar.
Aprendrà l'ofici. Què et sembla?
Què hi puc dir? No ho sé... No n'estàs contenta?
-T'agradaria, a tu? -Aprendre a ser metge?
Ho veus, dona? Quan tinguis un mal, et curarà. Oi?
M'ensenyaràs un cervell?
(sospira) Aii... Ara no en tinc cap a mà.
Passem a veure el Vespasià? Vinga!
Primer anirem a l'obrador...
Quina sort que tens.
Sort?
Si s'afilla l'Arinsal, tu passaràs a tenir una posició de privilegi.
Però seré sa mare?
Ja saps que en el món dels esclaus no hi ha més parents que els amos.
-Mandoni! -Què?
Aquí tens els soldats que et vénen a buscar!
Vés amb compte.
Et juro que no pararé fins que el mati.
Ah!
Al final, has tingut la teva nit de noces.
És que ahir... jo...
Les explicacions les hauràs de donar al teu marit.
Que no sóc viuda...?
Vespasià...
Ah, ets tu...
Tenia tantes ganes de veure't...
Com és que t'has llevat?
Ja m'aniràs coneixent..., sóc un malalt pèssim.
I no et fa molt de mal, la ferida?
No és la primera que tinc, ni serà l'última, espero.
Què fas dret? Torna al llit ara mateix!
Ja hi vaig, ja hi vaig...
M'agrada... que us amoïneu per mi, sobretot, aaah... la meva colometa.
T'ha baixat molt la febre. Com has passat la nit?
Al final... he dormit una mica...
Bé. Et portaré una mica més de cascall.
Mira de dormir, l'Arinsal es quedarà aquí per si necessites res.
Màrcia, surt un moment amb mi.
Aaaah... No t'emportis la meva dona, tu, ara.
Només serà un moment.
Ja l'has vist. Sobreviurà?
I tant, que sobreviurà. Tens marit per estona.
Tu ho has volgut així. Ara ets la dona del general Vespasià.
I t'hauràs de comportar com la seva esposa.
Vols afillar-te l'Arinsal?
Com a ciutadà romà, puc afillar-me qui vulgui.
T'ajudaré a matar-lo, no pateixis. Matar el nen?
Som esclaus, estem un grau per sobre dels gossos i per sota dels cavalls.
No facis l'heroi.
El teu marit està provocant un daltabaix molt gros en aquesta casa.
Per això matareu un nen.
I si dic que no sóc verge? Et pot fer matar, si ho descobreix.
Que sóc verge! Ho juro!
Nooo!
No hi tinc res a veure, amb això!
Jo no tinc 3 "buls", cèsar. Mira'm els "buls".
Traieu-me'l de sobre i degolleu-lo!
-On és el Mandoni? -Viurà a l'escola de l'Agripa.
Ben aviat es convertirà en un gran gladiador.
-Vindrà a dormir? -No.
Canvia de parer... T'ho demano sisplau.
Vull que el tornis a fer esclau. No. Ni parlar-ne.
Sisplau!
Demanes moltes coses i en dónes poques a canvi, esclava.
Jo tinc molt clar qui són els meus enemics.