Ez egy rablás, mindenki őrizze meg a nyugalmát!
Ha egyetlen faszfej megmoccan, kinyírom az egész kurva bandát!
Tilos futni!
Last Tango in Halifax 3x5 Fordította: Zire
- Felfüggesztették? - Csak két napra, nem akarok beszélni róla.
Ez mióta tart?
Mióta összejöttem Kate-tel, ami nyilván nehéz volt neki, de...
Mindig is lázadó volt, aki nem szeretett házit írni.
És persze John ebben mindig engedett neki, szóval...
Én vagyok a gonosz boszorka, míg John, tudod...
a Jack Kerouac vagy mi.
- Raff volt már felfüggesztve? - Nem.
Én voltam. Egyszer.
- Miért? - Nem mondhatom el.
- Hogyhogy? - És te, te ma született bárány?
Sosem csináltál semmi rosszat az iskolában?
Ami azt illeti, de.
- Ki vele! - Rossz volt, nem függesztettek fel, de...
De bezártak.
- Kétszer. - Kétszer! Jesszus, Caroline!
De vicces is volt.
- Háztartástanon volt, emlékszel arra? - Nekünk háztartási ismeretek volt.
- Ma már élelmiszer-technológia a neve. - Hűha!
- Most is hozzá nem értők tanítják. Ezt nem hallottad. - Dehogy.
- Folytasd! - Szóval háztartástan óra.
Annyira szoktam unatkozni rajta, hogy egyszer pánikrohamom lett.
13 évesen pánikrohamom volt, mert halálra untam magam.
Szóval egyik órán... Mindjárt elkezd sírni.
- Semmi baja, folytasd! - Szóval húsos táskát csináltunk.
Miért pont húsos táskát? Egyszerűbb megvenni.
Szóval megcsináltuk a feladatunkat, betettük mindet a sütőbe, bla, bla, bla.
Rájöttünk, ha összefogunk, még tudunk csinálni párat.
És feltaláltunk egy új tölteléket.
Felszeleteltünk pár törlőrongyot, egy csepp mosogatószer,
egy teáskanál mosópor, összekeverve a maradékkal.
- Ez az! - Beletömtük a táskába, és tejet öntöttünk a táskára,
megfőztük ezeket, csodásan festettek.
Bementünk a következő órára, és megetettük a fiúkkal, akik megették.
Sajnálom, de ők is tehettek róla. Ezt hozzá kell tennem.
- Igen, a fiúk mindent megesznek. - Pontosan.
- Plusz nem valami okosak. - Csak máshogy vannak programozva.
Szóval mind rosszul lettek, és elküldtek minket az igazgatóhoz,
és bezárást kaptunk, de úgy gondoltuk, megérte, mert olyan vicces volt.
- Szép volt! - Köszi! - Látod, mégsem tökéletes.
De furcsa módon most mégis nagyot nőtt a szememben az anyukád.
És te miért kerültél bajba?
- Szexeltem a krikettcsarnokban. - Csak viccelsz.
- Ne igazgatónősködj itt velem! - Kivel?
Robbie-val. Valószínűleg. Igen, biztosan vele.
Látod? Vele kellett volna maradnom.
Igen.
Eljössz? Az esküvőre.
Hülyén venné ki magát, ha nem mennék.
- El sem tudom hinni, hogy az anyukám focimeccsre ment. - Az nem lehet!
Úgy éreztem, sose lesz vége! Azt hittük, elájulunk, igaz, Alan?
Jobban is el tudok tölteni egy szombat délutánt, pezsgő ide vagy oda.
És persze úgy kellett tennünk, mintha élveztük volna.
Nem lett volna ilyen rossz, ha lőttek volna gólt.
- Egy fogorvosi rendelés jobb móka. - De nem lőttek. - Gary mégis örült.
Mint kiderült, nekik a null-null jó eredmény.
Megkérdeztem, hogyhogy. Bár ne tettem volna, mert elmagyarázta.
- Az megint ezer évig tartott. - Nem megyek többet.
Nem számít. Hé, mi újság veled?
- Jó napod volt, kis Flora? - Megnézte a birkákat.
Miért nem mondjátok el Garynek? Miért kell kifogásokat keresnetek?
Á, ez nem ilyen egyszerű.
És tudod, kedves fiú. Nem akarom megbántani.
És Gary egy vérbeli üzletember. Nem fogad el nemet válaszként.
Ez is igaz.
- Visszamentél dolgozni, Caroline? - Igen, már két hete.
- Felvettem egy dadát. - Hollyt. Bűbájos egy lány.
És hogy bírod?
Azért megjegyezném, hogy valaki szeretné az egész délutánt focimeccsen tölteni
pezsgőt iszogatva, nagypapa. Csak valakinek dolgoznia is kell.
De imádod az állást.
Miért mindig étkezésekkor hívnak?
- De azért nem maradtál ki, ugye, Raff? - Nem, az övé csak hétvégi állás.
- De lehet belőle több is. - Igen, jól vagyok, kösz!
- Nem. - Igen, itt van.
- Miért? Mit tudsz te? - Itt van.
- Többet, mint hiszed. - Gary az.
- Gary! - Egy perc nyugtot se hagy.
- Hogy vagy? - Jól vagyok. - Tetszett Alannek a meccs?
Imádták mindketten. Mondták, hogy nem tudják,
mikor szórakoztak utoljára ilyen jól.
- Legközelebb talán mind jöhetnétek. - Igen, mindannyian! Az nagyon...
Igen, már alig várjuk!
Nem tudom, de mintha néha unatkoztak volna.
- Unatkozni? Dehogy! - Hát, ennek örülök.
- Ráérsz hétfőn? Hétfő délben? - Én? Hétfő délben...
Most nem tudom megnézni a naptáramat.
- Van pár dolog, amiket meg akartam beszélni veled. - Rendben.
Figyelj, most a vacsora közepén vagyunk, és egy baba van az ölemben.
- Bocsi! - Visszahívhatnálak?
- Persze, persze, persze. - Oké, akkor később!
- Igen, szia! - Szia! - Szia!
Hétfő délben! Ezeregy dolgom lenne.
- Mondd meg neki! - Nagyon rámenős.
- Hát, én nagyon csípem. - Nem kritizálom őt.
Talán ezzel jár, ha valaki ilyen sikeres.
Csak fel akar feldolgozni egy súlyos dolgot.
Hogy nem vágytak rá, mikor megszületett.
Minden rendben?
Csak ez a délután... Háromszor is így mutatott be:
"Ő az apám, az igazi apám."
Meg az a sok magyarázkodás. Ne mondd, hogy nem tűnt fel!
Persze, hogy észrevettem.
"Igen, ő az igazi apám, aki megcsalta a feleségét."
- Azért ilyen nyíltan nem mondta ki. - Nem is kellett.
Nem veszi észre, hogy mindkettőnknek kínos?
Mármint nekünk, nem neki.
- Valószínű, hogy ő nem így gondol rá. Nem Eileen szemszögéből. - Nem.
De nem is az enyémből Vagy a tiédből.
Az egész róla szól, nem igaz?
- Szólj neki, ha zavar! - Én...
Á, visszajöttél. Lawrence lefeküdt.
- Azt hittem, a lakásodban lesztek. - Igen, ott voltunk,
de azért mégis jobban szeret a saját ágyában aludni.
Szóval vettem neki zajcsökkentő fejhallgatót,
az és a füldugó együtt talán segít,
mikor sírni kezd.
- Még nem kezdett sírni? - Nem, de majd fog.
Csak azért, mert az autóban volt.
- Kérsz egy pohár bort? - Nem, lefekszem.
- Hogy van Gillian? - Jól. - Jó.
Jó, az jó.
És te hogy vagy?
Hogy állnak a dolgok?
Szarul.
De tudod, idővel jobb lesz.
Igen, persze, hogy jobb lesz.
Jó, akkor hozom a kabátomat.
Ma boldog voltál. Láttalak.
Futólag.
Azt akartam mondani... Picit ironikus, hogy pont most vettem meg a lakást,
de azt akartam mondani,
hogy remek napunk volt Lawrence-szel, jó volt, ő boldog volt,
élveztük egymás társaságát,
és van valami esély rá... Ne szakíts félbe!
Van valami esély rá, hogy mi ketten...
- újra összejöjjünk? - Nincs.
- Értem, csak azt gondoltam... - Persze. - Megéri... - Igen.
Javasolni. Megkérdezni. Megnézni, hogyan...
Mindegy, legalább elmondtam.
- Talán kezdetnek megteszi. - Bocsi, várj egy kicsit! Mi van?
- Tessék? - Holnap lesz hat hete, hogy Kate meghalt.
- Kate még hat hete sem halott. - Hát... - Komolyan megkérdezted ezt tőlem?
- Mint mondtam... - Egy vicc vagy.
Csak egy ötlet volt. Lawrence miatt, és Laura...
- Flora miatt! - Komolyan gondoltad?
Te kérdezted meg nemrég, hogy tudnék-e segíteni,
- két szülővel biztosan... - Mit gondolsz rólam?
Szerintem nem gondolkozol.
Csak kimondasz dolgokat, hátha valaki hülyét érdekel.
- Oké, ez... - Leszbikus vagyok.
Szeretek lefeküdni nőkkel, mindig is így volt.
Mindezt azok után, hogy olyan átlátszóan meg akartad fektetni Gilliant újra.
Ezt soha...
- Oké, felejtsd el, rossz az időzítés. - Igen, ez jól összefoglalja.
- Oké, akkor megyek. - Igen, légy szíves!
- Majd hívlak. - Jó. - Én...
- Tök mindegy. - Ez...
Megmondtam, hogy nem akarok gyereket.
Mondtam, hogy nem akarok gyereket.
Itt hagytalak ekkora zűrzavarban, nem igaz?
Dühös vagy rám?
- Néha. - Bocsáss meg!
Semmi baj.
Te így érzel?
Amit vacsorakor mondtál.
- Hogy nem nagyon vágytak rád, mikor megszülettél. - Nem.
Nem. Azért szerencsések voltunk, nem igaz?
Hogy Maureen és Geoff korán örökbe fogadtak minket.
Igen, de az anyukád. Az igazi anyád.
Nem rágódom rajta. Talán kéne, de nem.
Eddie rágódott.
Persze kicsit idősebb volt nálam.
Néha azt gondolom, ezért lett ilyen őrült barom.
Neki talán több dolga volt.
Több tudatalatti dolga, mint nekem. Amivel meg kellett birkóznia, de...
Még sosem hívtad előttem őrült baromnak.
Kit, Eddie-t?
- Igen. - Hát...
- Nem. De voltak démonai, nem? - De.
Csak még sosem nevezted így.
Azt hittem, imádtad őt.
Akkor így is volt, de...
Nem tudom.
Ennyi idősen visszagondolva,
elgyötört volt, nem?
Ahogy viselkedett,
ahogy ivott.
Igen, ez jó szó rá.
Mit csináltok ma?
Hát, nagyon jó nekünk,
mert anyu megengedte, hogy elvigyük másik anyu autóját!
Ma elmegyünk piknikezni Knaresboroughba, megnézzük az evezős csónakokat.
Jó reggelt!
- Mikor jöttetek? - Épp most érkeztünk.
- Kihevertétek a focimeccset? - Én sem szeretem a focit.
Gyerünk, tudjuk le ezt a visszatérési megbeszélést!
Te balfék.
Ez remélem, nem önelégült mosoly.
- Szép napot! - Hívj, ha kellek, ne habozz!
- A báty nem szeretne adni egy puszit? - Nem kell.
- Gyáva. - Viselkedjetek, te is! - Nem vagyok a bátyja.
- De igen. - Nem. - De igen. - Nem. - De. - Nem. - De igen. - Nem.
Szóval, Raff...
Megkért, hogy beszéljek veled. Azt állította, ha ő mondaná,
esélytelen lenne, szóval...
Egyébként remekül beilleszkedett, nagyon okos fiú, mindenki kedveli.
- Nem hagyja ott a sulit. - Hát... - Egyetemre megy. - Jó, de...
Ő is ezt akarja, én is ezt akarom, az apám is ezt akarja.
Abszolút megértem. Csak azt akartam mondani,
hogy manapság a gyerekek egyetemre mennek.
De semmi sem garantálja, hogy utána álláshoz fognak jutni.
- Ezzel az idődet vesztegeted. - Mi lenne,
ha teljes munkaidőben nálam dolgozna,
és elküldeném szakiskolába, hogy könyvelőnek tanuljon?
Tessék?
Bocs, de hat szombatot dolgozott dobozokat pakolva egy raktárban,
- és könyvelőnek akarod képezni? - Okos, szorgalmas, az unokaöcsém.
Mire elvégezné az egyetemet, mikor lenne az?
2017-ben, 2018-ban? Már évi 35 ezret kereshetne.
- Ellie-vel vehetnének házat. - Hát, tudod, elmehet egyetemre,
- és utána is csinálhatja ezt. - De miért vesztegetné az idejét?
- Mert mindig is így terveztük. - Oké.
Oké. Tudod ez az ő ötlete volt, nem az enyém.
Tudod, milyen rosszul érzi magát, hogy Ellie keres,
- míg ő függ tőletek Calamatyval. - Megvagyunk.
- És mióta érdekli őt a könyvelés? - Nem, azt csak én javasoltam.
Arról beszélt, milyen kínos, hogy apaként még iskolába jár.
Szerinte lehetetlen, hogy elmenjen három évre.
- Miért? Nem lesz az. - Nézd az ő szemszögéből!
Elmenni, szórakozni három évig, míg mindenki más vigyáz a gyerekére.
Gondolom, sok fiúnak ez megfelelne, de Raff más, nem igaz?
Mindenki a gyerekével van, együtt van a gyerekével,
ő pedig a világ végén van.
Nem is mondok többet, látom, hogy nem...
Azért ne vesszünk össze ezen! Csak egy ötlet volt.
- Oké. - Oké.
- Lenne még valami. - Micsoda?
Ezt nagyon félre fogod érteni.
- Hogy megy az esküvőszervezés? - Jól. - Megvan a dátum?
Augusztus végére gondoltunk.
Mit szólnál...?
Mi lenne, ha én...? Mi lenne, ha te és Robbie...?
Mi lenne, ha megengednétek, hogy fizessek nektek egy szuper helyért?
Egy óriási rendezvényért. Egy nagyon különleges alkalomért.
Hogy megünnepeljük nyilván az esküvőt, és azt is, hogy így egymásra találtunk.
Persze nem az lenne a középpontban, te és Robbie lennétek.
De így köszönetet tudnék mondani.
Amiért ilyen nagylelkűek vagytok.
És hogy befogadtatok a családba. Nem lenne muszáj ezt tennetek.
Alannel akár semmibe is vehettetek volna.
De nem így történt.
Nem hittem a fülemnek. Azt hiszi, koldusok vagyunk?
Szerintem nem így értette.
De, azt hiszi, bugrisok vagyunk, hogy parasztok vagyunk,
azt hiszi, egy fillérünk sincs.
És mit feleltél?
Ez nagyon kedves tőled, Gary, de nem engedhetem meg.
- Gondold meg! - Nem érezném helyesnek.
- Miért? - Nem szeretek tartozni.
- Nem tartoznál, nem az a lényeg. - Olyan érzés lenne.
- Aztán duzzogni kezdett. - Duzzogni? - "Ó, nem kellett volna felajánlanom."
"Mindig elfelejtem, hogy igazából nem vagyok a család tagja."
"Most biztos utálsz." Bla, bla, bla.
Ne légy ilyen paranoiás, Gary! Nem a te hibád, az enyém.
Az a helyzet, hogy nem szeretek másoktól függni, senkitől.
Nem veled van bajom. Komolyan, Gary.
Gary!
Hát, leharaphatod a fejem, de szerintem el kéne fogadnod.
- Szerintem Raff-fal kapcsolatban is igaza van. - Komolyan?
- Igen, tudom, nem ezt tervezted, de... - Tudod, hogy milyen dühös lesz az apám?
Egészen azóta, hogy Raff 12 éves volt, és a biológia tanára azt mondta,
ez a fiú egyetemre mehetne, az apámnak az az álma, hogy odamegy.
Csak mondom.
És gondolj bele, ha hagynánk, hogy álljon egy nagy lakodalmat,
picivel többet költhetnénk a nászútra. Elmehetnénk valami egzotikus helyre.
Nem kell nagy rendezvény, nem ismerünk annyi embert!
Mintha a Sportsman'sben akartál volna enni.
Csak mert nincs annyi fölös pénzünk!
Ha lenne, többet ráköltenék.
- Tényleg? - Igen.
Én nem erre vágyom.
Kaphatnék egy száraz fehérbort és egy korsó sört? Köszönöm!
Szerintem ez a magáé.
- Halló? - Alan, itt Gary.
Szia!
- Hol vagy? - Egy kocsmában Harrogate mellett.
- Vásárolni voltunk. - Bocs a zavarásért, de...
- Semmi gond. - Azt hiszem, felhúztam Gilliant.
- Mit akar? - Gilliant? Hogyan?
- Beszéltél vele? - Ma? Nem.
Hát, jó. Nyilván nem akartam felhúzni, de az a helyzet...
Mondd, hogy nincs több foci!
Felajánlottam, hogy állom az esküvőt, csak azért, hogy tudod...
Nem is tudom, a szeretetem jeleként.
És tudod, nem kér belőle.
Mondd, hogy ne mutasson be az igazi apjaként!
És félek, hogy átléptem egy határt, és belerondítottam a tervükbe, tudod,
de nagyon szép nap lehetne.
Alan?
Remélem, szép nap lesz, akármennyit is költenek rá.
- Igen, persze, de... - És ha valakinek,
akkor nekem kéne a zsebembe nyúlnom, nem igaz? Én vagyok az apja.
- Oké, visszavonulok. - Nem a visszavonulásról van szó.
Nagyon kedvel téged.
- NE MUTASSON BE AZ IGAZI APJAKÉNT - Hanem arról...
Akkor meg tudnád győzni, hogy fogadja el a szándék jegyében?
Mondd, hogy zavar!
Nem, ha nemet mondott, akkor szerintem nyugodj bele.
Ő már csak ilyen.
El kell fogadnod! Ennek semmi köze hozzád.
- Nagyon szép nap lehetne. - Szia! - Anya, hol vagy?
- Ebédelünk egy kocsmában, miért? - Érzékeny a függetlenségére.
Most hívott a bradfordi rendőrség. Náluk van Flora.
- Miért? Hogy érted? Mi...? - Nem tudom, mi történt.
Csak azért kérdeztem, hátha hamarabb oda tudtok érni,
- én most indulok. - Megpróbálhatjuk.
Ha most elindulunk, odaérhetünk 30-40 percen belül.
- Mi a baj? - A rendőrségen van Flora.
- Mi történt? - Nem tudom.
Csak annyit tudok, hogy egy bradfordi rendőrőrsön van.
Holly, mint kiderült,
egy cellában van, és letartóztatták.
- Miért? - Mennem kell, Gary.
- Nem tudom, fogalmam sincs. - Knaresboroughba akartak menni!
Igen, tudom.
Csak annyit mondtak: "Úgy véljük, nálunk van a gyermeke."
- Később visszahívlak. - Indulnunk kell.
- Oké. - Szia! - Ott találkozunk!
- Szia! - Szia!
Nem, a nagymamája vagyok. A mostohanagymamája.
- A mostohanagymamája vagyok? - Nem, hivatalosan a nagymamája vagy.
Mindegy, akármi is legyek.
Flora a lányom barátnőjének, feleségének...
Mindketten melegek, leszbikusok.
Szóval az ő kisbabája.
Csakhogy ő meghalt, Kate, a lányom barátnője, felesége...
Így most a lányom az ő hivatalos gyámja, tudja.
És ő felhívott, hogy mondjuk meg...
Caroline McKenzie-Dawson vagyok, beszéltünk telefonon.
Igen, jöjjön be!
Ők a szüleim.
- Szóval mi történt? - Nagy sebességgel áthajtott a piroson.
Ez a srác leintette, és meg akarta szondáztatni.
Ekkor elkezdett rugdosni.
- Szóval letartóztatta. - Aztán itt megszondáztattuk.
- Négyszeresen a határérték fölött volt. - Káromkodott, mint egy kocsis.
- Négyszeresen? - Holly? Holly nem...
- Néhányan igen jól titkolják. - Biztos, hogy Holly az?
Ki a fene lenne? Ki másnál lenne Flora?
Fehér nő, 167 centi, hosszú szőke haj, vékony, 20-as évei elején jár.
Szerencse, hogy leintette, mielőtt még rosszabbat tett volna.
Csak a munkáját végezte. Szép volt, elmehetsz!
Köszönöm!
- Hol van Holly? - A fogdában.
- Beszélhetek vele? - Nem. Kiengedjük, ha kijózanodott.
Tudja az anyja és a férje, hogy itt van?
Nem, egy hívást kapott, és azt kérte, hívjuk magát.
- Köszönöm, viszonthallásra! - Jól vagy, drágám?
Az anyja szerint emiatt maradt ki az egyetemről.
- Te jó Isten! - Nem ügynökségen át találtál rá?
De igen, volt ajánlólevele! Az ügynökség nyilván mit sem tud.
- Különben nem vették volna fel. - Látjátok, titkolni tudják.
Az anyja azt mondta, van, hogy hetekig semmi baja, aztán felzaklatja valami,
- elkezd inni, és nem tudja abbahagyni. - Biztos elege van belőle az anyjának.
- Nézzétek, még mindig remegek! - Rémes betegség ez egy fiatal lánynak.
Megölhette volna Florát. Mit képzelt?
Hogy ilyen állapotban volán mögé ült egy babával?
Valaki más babájával? És hol rúgott be ennyire?
Hol lehetett Flora? És miért pont Bradfordban?
- Fel kell hívnod azt az ügynökséget! - Fel fogom, csak előbb még...
- Meg fognak szabadulni tőle. - Meg kell nyugodnom.
- Nem fog munkát kapni. - Így nem tud vigyázni gyerekekre.
- Persze, hogy nem tud. - Az iskolában olyan kedves lány volt.
Teljesen normális volt, Kate ismerte. Kate elégedett lett volna vele.
Honnan tudhattam volna? Sehonnan, ugye?
Nem a te hibád, szívem.
Mi a fenéhez kezdjek? Tudtam, hogy nem kellett volna visszamennem dolgozni.
Kész, fel kell mondanom, korai nyugdíjba kell mennem,
újra kell gondolnom mindent.
- Vannak más dadák is. - Nem, Kate megölne.
- Nem mondhatsz fel. - Van más választásom?
Ez nevetséges! Még ha találnék is dadát, mikor hazajönnék, rengeteg dolgom lenne.
Nem tudnék aludni, gondolkozni, egy percem sem lenne magamra!
És ez Florának sem jó, azt akarom, boldog legyen,
nem azt, hogy nyűgnek érezze magát.
Mert nem az.
Ki más van még?
- Mármint azt mondtuk, megteszünk minden tőlünk telhetőt, de... - Tudom, tudom.
Lehetetlen.
Ez az egész lehetetlen.
Tudod, ha a szükség úgy hozza - ami szerintem megtörtént -,
bármikor felhívhatod Greget.
- Gondolom, Greget még felhívatom. - Kit? - Az apát?
- Tényleg? - Tudom, hogy ki nem állhatod.
- Mintha azt mondtad volna, egy seggfej. - Igen, az, de...
Mindig is úgy gondoltam, megváltoznának az érzéseid,
- ha rendesen megismernéd. - A temetésen felajánlotta, hogy segít.
Hívd fel!
Vállalkozó, nem tudom, mit csinál, de azt mondta, hogy rugalmas.
És felajánlotta. Láttátok, hogy bánt vele.
- Szeretné őt, nem igaz? - Igen, de nem hagyhat ott csapot-papot.
Szerintem otthagyna.
♪ A kézcsókot hagyd az európaiaknak. ♪
♪ Itt jobb, ha a lányok ékszert kapnak. ♪
* Egy csók is nagyszerű lehet, *
* de nem fedezi lakbéremet. *
* S a macskám is éhen veszhet. *
- Halló? - Greg? Itt Caroline Dawson... McKenzie. Kate felesége.
Hogy vagy?
Én mondjuk örültem. Szeretnék nagy lakodalmat.
Tetszik a hely, ahol Celia és Alan házasodtak össze.
- Az marha puccos volt. - Csodás volt a kaja.
Énekeltünk. Nagypapa elénekelt egy dalt Celiának, mi vokáloztunk és táncoltunk.
- Azt látnod kellett volna! - Bárcsak!
- Az szuper volt. - Nem volt semmi. - Énekelhetnél valamit az anyukámnak.
Persze, mikor mindenki ott lesz az őrsről, az biztos.
Itt is van, szia, Gillian!
Remélem, nem cseszted el a tragacsod alvázát,
- mikor felhajtottál hozzánk. - Túléli.
Bocsánatot szeretnék kérni.
Beszéltem Alannel telefonon, ebédkor átléptem egy határt,
te nem ezt akarod, úgyhogy sajnálom.
- Nem mintha nem lennénk hálásak... - Nagyon hálásak vagyunk.
Én nem is értem, miért nem kapunk az ajánlatodon.
Még mindig él a javaslat.
Azt beszéltük, összeházasodhatnánk ott, ahol az apád és Celia.
- Arról szó sem lehet, oké? - Én úgy gondolom...
Hát, tudod, mit gondolok, szerintem kár.
Nagyon jó volt, remek nap volt.
És nem került olyan sokba, te mondtad. Ti szerveztétek Caroline-nal.
- Mennyi volt? - Óriási összeg egy ilyenért.
De erre vágyott az apám, és az ő pénze volt, szóval...
Több mint 5000 font volt 30 emberre. Egy ötfogásos vacsorával, nevetséges.
Egyedül a pezsgő egy rakás pénz volt. Meg a virágok is egy vagyonba kerültek,
- mert Celia mindenhova akart. - De tudod, ennyi... - Mi az?
- 5000 font, az... - Semmi? Fel sem tűnne, hogy hiányzik?
Ha Aston Martinnal jársz, tényleg nem, Gary.
Szerintem makacs vagy, anya.
És ott van az a másik ügy is.
Szólj, ha készen állsz, ha volt időd rendesen átgondolni, jó?
- Szóltál neki? - Jó, majd megbeszéljük.
Nincs mit megbeszélni, elég nagy vagyok, hogy saját döntéseket hozzak.
- Sok mindent meg kell beszélni. - Akarom az állást, Gary.
- Össze akarod törni a nagypapa szívét? Mert az lesz. - Ez érzelmi zsarolás.
Szerintem meg kéne beszélned az anyáddal és a nagypapáddal.
Tudod, ez róla szól.
Ő nem mehetett egyetemre, mert terhes lett!
- Bizony! És most rám akarja erőltetni. - Rád erőltetni? - Az egész róla szól.
Nem rólam vagy az én helyzetemről.
Bocs, hogy rád akarom erőltetni az egyetemi oktatást!
- Bocs, hogy azt akarom, jól élj. - Máshogy is lehet jól élni, nem érted?
Látod, nem is figyel.
- Szép volt! - Ne beszélj így Garyvel!
Bocsánat, nem akartam vitát szítani köztetek!
- Raff odajött hozzám... - Odamentem hozzá.
- Csak egy szimpla ötlet volt. - Leérettségizel. - Nem!
- Legalább leérettségizel. - Mi értelme?
Csak azért érettségiznék le, hogy egyetemre mehessek Leedsbe.
Szóval ha nem megyek, nincs rá szükségem.
- Kiállnál mellettem? - Mindkettőtöket megértelek.
Jó, hívd fel a nagyapádat! Ha ő igent mond, nekem megfelel.
- Tényleg? - Nem, sosem fog megfelelni!
De elegem van abból, hogy én vagyok a bűnbak!
- Mikor történt ez? - Ma délután.
- Vele ebédeltem. Miért? - Felhívott engem délután.
Félt, hogy felhúzott téged azzal, hogy felajánlotta, állja az esküvőt.
- Igen? - De egy szót sem szólt arról,
- hogy Raff ne menne egyetemre. - Hát, logikus.
- Mondtam, milyen dühös lennél. - Mit csináljak? Beszéljek a fiúval?
- Azt hétszentség, hogy rám nem hallgat. - Ott van? - Nem, az ólban vagyok.
Egyedül a birkákkal.
Duzzogok.
- Talán jobb lenne szemtől szemben. Átmenjek? - Megtennéd?
Én nem mehetek át, Caroline-nak szüksége lehet rám.
Várj egy percet!
- De én elmehetek? - Igen, persze.
Jó, ha negyedórán belül elindulok, akkor fél nyolcra ott leszek.
De egyedül megyek. Nekünk is kijutott a drámából.
Ma délután voltunk a bradfordi rendőrségen.
Miért? Ezúttal mit csináltál?
- Jó estét! - Mit csinálsz itt?
Hozzád jöttem.
- Ki az? - Az apám.
Tudod, hogy nem akarok veszekedni veled.
Értem, mit mondasz.
Ha a kis Calamity nem lenne itt, más lenne a helyzet, de...
Igen, értem, mit mondasz.
De csalódott vagy.
Szerintem sikeres lehetsz, bárhogy is döntesz.
Szerintem elég nagy vagy, hogy saját döntéseket hozz.
- Mit gondolsz, Ellie? - Azt akarja, maradjak az iskolában.
Az más volt, hogy én otthagytam. Nem élhetek másnál úgy,
hogy nem keresek semmit, nem igaz? És én eljöttem, így neked nem kell.
Látod? Senki sincs az én oldalamon.
Az anyád azt hiszi, az ő oldalán nincs senki.
De én nem foglalok állást.
Szerintem elég nagy és okos vagy, hogy bölcs döntést tudj hozni.
- De tennél egy szívességet? - Mit?
Gondolkodnál rajta még két hétig? Mielőtt bármilyen döntést hoznál.
Mielőtt otthagyod az iskolát.
Nem gondolom meg magam.
Rendben. Ha Garynek megfelel.
Csak a baj van Garyvel, nem?
Még el sem mondtam,
- mi zavart a legjobban. - Mi?
- A meccsen. - Mi?
Az igazi apjaként mutatott be az embereknek.
Szűk körben nem bánom, na de világgá kürtölni!
Celia előtt. "Igen, ez az a fickó, aki megcsalta a nejét, emberek!"
- Hihetetlen. - Ne érts félre, még mindig kedvelem!
De nem gondol arra, hogy érint ez másokat.
Pontosan.
Állásinterjúra megyek. Holnap délután.
Egy pénztárosi állásra a Patterson'sban, Sowerby Bridge-ben.
- Nem muszáj. - Nem, de tudod...
- Szeretném. - Oké.
Emlékszel, mikor szombat este...
- Eddie-ről beszéltünk? - Igen.
- Hogy démonai voltak. - Aha.
Ezt még senkinek sem mondtam el.
Mit?
Verni szokott.
- Miért nem szóltál senkinek? - Azért,
mert nem szereted bevallani, hogy ez történik.
Mert megalázó.
És mert félsz,
ha elmondod valakinek, visszafelé sül el,
és csak rontasz a helyzeten.
Igazából ez nem igaz.
Hogy nem mondtam el senkinek.
Akkor nem is árultam el. De elmondtam Caroline-nak.
- Mikor? - Tavaly karácsony előtt.
- Miért pont Caroline-nak? - Nem tudom.
Néha elmondunk egymásnak dolgokat. Elárultam neki,
hogy hullajtottam vért ennek a háznak minden szobájában.
Elmondtam neki,
hogy egyszer kioltott egy csikket a nyakamon.
- Miért mondod el ezt most? - Mert...
megtehetem.
Mert őrült baromnak nevezted.
Még sosem hallottam ezt tőled.
Anya, anya, anya!
- Anya! - Helló!
- Van egy férfi. - Mi? - Az ajtóban.
- Beengedted? - Be kellett volna?
- Caroline! - Greg, gyere be! Bocsánat, Lawrence nem tudta!
Semmi gond. Én sem engedném be magam az éjszaka közepén.
- Lawrence, bemutatom Greget. - Helló! - Milyen Greg?
- Burchill. - Burchill! - Helló!
Greg Flora biológiai apja. Lawrence a kisebbik fiam.
- Bocsi, gyere beljebb! - Köszi!
Szia! Nem nagyszerűek a babák?
Nem számítottam rá, hogy ma este eljössz Manchesterből.
Örömmel, már mondtam.
Nagyon kedves tőled.
Hát, meg kell tennünk, amit csak tudunk, nem igaz?
Dehogynem!
Maga nem az a Greg Burchill, aki a Deathgrip-képregényeket csinálja?
Mit? Micsodát?
A melóm. Deathgrip, képregény. Szuperhős. Vagyis antihős.
- Hallottál róla? Hallott, megvan mind. - Nem mondod! - Az összes.
- Valakinek kifogástalan ízlése van. - Jesszus, senki nem fogja elhinni!
- Szerintem még nem... - Ezért tudok szinte mindenhol dolgozni.
Gyakorlatilag képregényeket rajzolok. Bárhol lehet néhány alapvető eszközzel.
- Szóval te jó ég, mi történt? - Hát...
Erre a Hollyra ráférne egy kiadós pofon.
- Igen, de még mennyire! - Képletesen értettem.
Nyilván nem szoktam felpofozni az embereket.
De igen, Caroline, felháborodtam, amikor elmondtad.
Komolyan, dühös voltam. Ez rossz, szörnyű,
nem elég jó.
- Lawrence, mit gondolsz a kistesódról? - Bírom.
Igazából nem is akartuk megcsinálni azt a sztorit, amiben Petra Hazard ellopja
a digitális szérumot Von Hinkle bírótól. Őrület, nem?
Deathgrip nem találta volna Cavalcanti nyomozót dr. Zealanderrel.
- Pontosan, pontosan. Vagyis de. - Melyikük Petra Hazard?
Tudom, tudom. Petra ez itt. Ő Antakya igaz királynője, de...
De elüldözték a lázadó zombik, szóval most száműzött.
De jó értelemben, mint Robin Hood.
Csoda, hogy ekkora mellekkel nem veszti el az egyensúlyát.
Csoda, hogy nem esik előre.
És egyre nagyobbak.
Ez egy bevett szokás. A célközönség ízlésére kell szabni.
- Te jó ég! - Jó reggelt!
Átjöttem, hogy hátha kell valamit segíteni, de...
Pelus: nem túl szoros, nem túl laza.
- Helyes. - A cumisüveg hűl.
Az anyósra egész nap lehet számítani,
akárcsak szívesen fogadott, eleven kommentárözönére.
- Ez szarkazmus volt? - Nem.
- Biztos vagy benne? - Megpróbálom, Caroline.
Elég, ha tudok dolgozni 3-4 órát, míg megy a rádió, és Flora nyugton van.
Kipróbáljuk, és meglátjuk, mi lesz, jó?
Nem igaz? "De igen, így van, apu."
Bocsi! Bocsánat! Csak úgy kicsúszott.
- Bocsánat, emberek! - De hát te vagy az apukája.
- Mennem kell. - Rendben.
- Majd hívj! - Persze.
- Mindenről tudod, hol van. - Azt hiszem.
Vigyázz rá!
A tegnapi nap után vigyázok rá, mint a szemem fényére.
Vagy tegyük egy szendvicsbe, és együk meg?
Tudom, micsoda mosoly! Tudom!
Csak gázok.
- Sziasztok! - Szia!
- Jó, menjünk!
- Hétfőn 8:30-kor. Köszönöm! - Viszontlátásra! - Viszlát!
Gillian Greenwood.
Rég nem láttalak.
Még mindig a Fehér Lóba jársz péntek esténként?
Helló, Ollie! Nem, nem járok.
Kár.
- Hogy van az anyád? - Megvan. Egy hülye tehén.
- Szóval mi van veled? - Semmi, semmi.
- Igen? Mit csináltál Mr. Leafielddel? - Csak...
- Itt fogok dolgozni hétfőtől. - Nem mondod!
De, pénztárosként.
- És te hol vagy? - A sajtoknál.
- Oké. - Erre képeztek. - Tényleg?
Csinálsz valamit délben?
- Igen, tudod, sok a dolgom. - Van egy órám.
Jó neked.
- Ha nem csinálsz semmit. - Nem érek rá.
- Értem. - Ja.
- Kár. - Igen?
- Akkor gyakrabban fogunk találkozni. - Gondolom.
- Jól nézel ki. - Szia!
Takarítást a hatos folyosóra!
Jó napot!
Jó estét!
- Anya, itt van apa. - Imádok kenyeret sütni.
Rossz voltam benne, de ez olyasmi, amiben először mindenki rossz.
Miért ne lennél? Ez a kitartásról szól, a szenvedélyről, a megszállottságról.
Gondolom, mire 90 leszek,
nemcsak tökéletes lesz, hanem egyre tökéletesebb.
- Ez hülyén hangzik? - Nem.
Itt van apa.
- Helló! - Hali! - Kinek lesz a virág?
Anyának, hogy bocsánatot kérjek azért, ami nemrég történt.
Nem akartalak felhúzni.
Ő itt Greg.
- Hogy van Flora? - Jól, jó napja volt.
Zöldet kakil. Nem tudom, miért, de Celia szerint normális.
- Viszonylag normális, szóval... - Tényleg? - Igen.
Megbeszéltük, és nem is kellett zavarni anyát a munkában.
Azt gondoltam... Nem volt egy dadád?
- Lassan a testtel, róla nem beszélünk. - Nem működött.
- Értem. - Szóval Greg segít.
Ismerjük mi egymást?
Itt voltam Kate temetésén. Azt hiszem, láttalak.
John az ex-férjem.
Király.
Épp eszünk.
Jó, akkor én...
- Nem csinálunk valamit holnap? Mozi? Pizza? - Nem, kösz!
Oké, akkor én...
Szia, apa!
Hol is tartottunk? A kenyérnél.
Az krizantém?
18 évig a felesége voltam, és még most sem tudja,
hogy ki nem állhatom a krizantém szagát.
Férfiak!
Szia!
- Ki az? - A szomszédban? Greg.
- Beköltözött. - Jó, de ki ő?
Egy barátja. Kate-nek.
Ő a baba biológiai apja.
Egy kissé fura, de ha megszokod, meglehetősen szórakoztató.
Nagyon tehetséges. Láttad, mivel foglalkozik?
- Nem. - És nagyon jól bánik a babával.
Szerintem ő lehet az, akit Caroline keres.
Jól vagy?
Mindent elrontottam, Celia, nem igaz?
Be akarsz jönni?
Akkor főzök teát.
Tudom, magamnak kerestem a bajt,
de tudja, nem az történt Judithtal, amit mindenki gondolt.
Maga biztos tudja, volt viszonya. Ez sosem fekete-fehér.
Már az elején tudtam,
hogy nem érdemes beleszeretni.
Egyszer berúgtunk egy egyetemi buliban,
a harmadévesek rendezték a vizsgaidőszak végén.
Láttam párszor a könyvtárban. Mindig valahogy más volt.
Ambiciózus volt, írni akart. Ismerte a munkásságomat.
És amikor először, tudja, lefeküdtem vele...
Nem tudtam, hogy alkoholista. Azt hittem, csak egy kicsit becsíptünk.
- Judithról beszéltünk. - Igen?
És a maga... Hogy is hívják Gary anyját?
Mary, Marynek hívták.
Szóval mielőtt megtudtam volna, az egyik titkárnő felhívta Caroline-t.
Barátnők voltak. És tudta, hogy le akarom zárni a Judith-ügyet.
Le akartam zárni, mielőtt elkezdődhetett volna.
De nem, az nem volt elég.
Szóval mi történt?
- Igaz? - Nem jelentett semmit.
Csak hogy tisztázzuk, szexről beszélünk!
Nem hittem a fülemnek.
Mióta tart?
- Csak... - Mikor feküdtetek le először?
Csak valamivel...
- karácsony után. - Karácsony.
Az négy, majdnem öt hónapja...
és te... Miért? Miért? Miért?
- Miért tetted? Mi nem volt...? Miért? - Nem tudom. - Nem, nem. Miért?
- Nem tudom. - Miért? - Azt gondoltam...
Szerelmes vagyok belé.
És ezután mi volt?
Innentől lejtmenet következett.
18 év! 18 kibaszott év!
Caroline! Caroline! Hagyd abba, Caroline!
A fiúk sírnak, nem tudják, hogy mi történik!
Akkor mondjuk el nekik? Elmondod te, vagy mondjam én?
Szerintem kezdesz hisztériás lenni. Nem, szerintem tényleg kezdesz...
- Apu megcsalt valakivel, fiúk! - Ez egyszerűen felelőtlen volt.
Annak ellenére, hogy gyönyörű otthona van,
csodálatos gyerekei, és egy csinos, fantasztikus felesége,
apu megdugott valami nőcskét!
- Ez... - Mi? Mi van? Szégyelled?
Szégyelled magad, te rohadék!
Te rohadék!
- A mindenit! - Igen, és eljöttem.
Eljöttem, pedig nem akartam.
Ami ironikus, hogy az ő verziója szerint - vagyis a hivatalos verzió szerint,
amit mindenki hisz, köztük a gyerekeim is -,
elhagytam őt egy alkoholistáért.
Pedig nem így történt.
Ez a magáé?
Halló? Gillian az.
Apa, láttad az e heti Couriert?
Nem.
- Ezt nem fogod elhinni. - Mi az, drágám?
"ALIG TUDTAM ELHINNI, HOGY ALAN AZ APÁM."
facebook.com/Ziresub twitter.com/Ziresub