-Vad är det där, Adam? -Den röda gladan, mor.
Ställ den där borta.
Jag hoppades få träffa er på stranden.
Jag blir aldrig någon vid sidan av och det förtjänar er fru heller inte.
Jag hade pengarna, men nåt oförutsett hände.
-Greve Ditmar är din idé, inte min. -Du är förälskad. Har han kysst dig?
-Får jag följa med ut i båten? -Nej.
Om jag frågar snällt?
-Är ni galen? -Jag såg er inte, så jag la dem där.
Han fick en stöt av den farliga ledningen.
Julius? Julius? Julius!
-Död? -Fru Andersen ringde precis.
-Vad gör du här? -Var blev du av igår?
Fru Andersen behövde hjälp med bokföringen.
-Varför just du? -Jag har hjälpt far med bokföringen.
Som straff måste du följa med och tömma nät.
-Jag måste bli klar här. -Följer du med sen?
-Då måste jag laga lunch. -Det klarar de andra.
-Det är begravning. -När ses vi då?
Det vet jag inte.
-Vad gör han här? -Jag talar med Fie, som ni ser.
-Han kom med ett meddelande. -De ska lämnas i köket.
Han har inget här inne att göra. Det är gästernas område.
Jag borde skicka en räkning för rengöring av bilsätet...
-...på grund av hans höns. -Mina höns?
-Vad jag minns var det era höns. -Ursäkta?
Gå nu, Morten.
-Varför har du inte bytt om? -Det har jag. Jag ska bada.
-Herr Andersen ska begravas. -Jag har semester.
-Byt om nu. -Jag ska inte med.
-Varför inte? -Jag har ett möte med greve Ditmar.
-Det kan ni väl ta en annan gång? -Jag vill inte diskutera det.
-Dricker vi kaffe här efter kyrkan? -Ja, det vill fru Andersen.
Det är andra tider sen herr Andersen kastade in handduken.
-Han där bortifrån var här inne. -Han med hönsen?
-Jag slängde ut honom. -Det gjorde du väl inte?
-Han var så fräck. -Lustigt. Han påminner om dig.
Struntprat.
Ska ni inte åka, fru Andersen?
Jag skulle just gå och byta om, men det är något du måste se här.
-Ser det här rätt ut? -Ja. Jag tror det.
Det ser bra ut, men ni har glömt Damgaards räkning.
-Den är ju betald. -Den ska föras in i huvudboken.
Annars vet ni inte var pengarna tagit vägen, när säsongen är slut.
Då gör jag det senare. Jag vill visa dig nåt annat.
Den här kom idag, från polismästaren. Förstår du vad det är?
Det ser ut som om jag inte kan driva hotellet vidare.
-Gör det inte det? -Er man hade näringsrätten.
Den kan ni inte överta, men ni får fortsätta säsongen ut.
Går det bra, kan ni söka rätten till er själv nästa år.
-Då får vi hoppas att det går bra. -Varför skulle det inte göra det?
-Gästerna tycker ju om att vara här. -Tack, Fie.
Vilken tur att jag har dig till hjälp.
-Vera? -Ja.
Det är viktigt att du förstår... Vera?
Det är inte ditt fel att herr Andersen dog.
Jag vet att du rörde ledningen så han fick en stöt.
Du gjorde det för att han kikade genom nyckelhålet när jag badade.
Det är viktigt att du förstår att det inte var det han dog av.
-Han hade ett dåligt hjärta. -Ja.
-Tro inte att det var ditt fel. -Det gör jag inte.
-Det skulle jag nog ha trott. -Varför det?
Du har ju sagt att det var hjärtproblem.
-Ja? -Ursäkta.
Jag skulle bara se om ni fortfarande var på ert rum.
Vi ska inte med på begravningen, men ni kan komma in nu.
-Vad ska du göra? -Inget.
-Ska vi bre smörgåsar? -Vi sätter in, så de kan bre själva.
-Vet de att det inte är riktig lunch? -Ja.
-Hur många är med till begravningen? -Nästan alla.
De har känt herr Andersen i många år.
Fru Andersen får nog inte fortsätta med hotellet nu.
-För att hon är kvinna? -Det är skillnad.
Kvinnorna har rösträtt och vi har en kvinnlig minister.
Fru Andersen ska vara glad för pengarna i kassaskåpet.
Tror du inte hon klarar av det?
Jag tror det blir svårt utan herr Andersen.
-Det är bra att hon har pengarna. -Herr Andersen har en son i Amerika.
-Just det. Han ska ju ha sin del. -Hon måste fortsätta med hotellet.
Morten har med sig fröken Madsen i båten.
-Varför tror du det? -Jag hörde dem genom fönstret.
-Han frågade om hon ville följa med. -Varför har han tagit med henne?
För att irritera hennes pappa. De blev osams i salongen.
-Madsen slängde ut honom. -Från salongen?
-Vad gjorde Morten där? -Han ville tala med mig.
Han hade inte gått in där om herr Andersen levt.
Jag förstår att Madsen blev sur.
Och nu har Morten tagit med dottern i båten.
-Det är dumt. -Lite kul är det.
-Fru Frigh? -Man packade inte för begravning.
Men jag hade som tur var en svart klänning med mig.
Min man däremot... Det får bli som det blir.
-Kan nån av er stryka hans skjorta? -Ja, fru Frigh.
Tack.
-Är den klar? -Det tar en stund, Otto.
Varför ska jag med, när Madsen stannar här?
Du är bättre uppfostrad än han.
-Det är vi skyldiga herr Andersen. -Jag tror inte han bryr sig nu.
-Fru Andersen bryr sig. -De var nog inte så lyckliga.
Det kan man inte veta. Hur tror du folk ser på oss?
Om du gick bort, skulle jag vara utom mig.
Tänk på mor och far.
Dina föräldrar var som hund och katt.
Det tycker du om att säga. Men när mor dog tynade far bort.
Tar det så lång tid att stryka en skjorta?
-Jag kan... -Jag går själv.
-Ska ni ner och bada? -Nej, jag ska hämta min skjorta.
-Så ni ska med på begravningen? -Ja.
Det påminner mig om ett radioprogram där en professor i medicin-
-uttalade sig om risken för blodproppar.
-Särskilt bland kraftigt byggda män. -Det vill ni uppmuntra mig med nu?
Det får ni ursäkta. Jag tänkte verkligen inte på er.
-Det var herr Andersen. -Er skjorta, herr Frigh.
-Tack. -Ska ni inte med på begravningen?
-Nej. -Det kan vara ganska stämningsfullt.
Jag minns min farbrors begravning...
-Fru Aurland. -Herr Weyse.
-Ni är klar. -Det är ni inte riktigt.
-Va? Nej. Jag måste tala med er. -Vi har ju talat om det.
Ja, men det ni sa sist var så förnuftigt. Så sant.
-Jag måste förklara hur jag har det. -Nu måste ni byta om.
Vi åker om en stund.
Vart tog du vägen, Edward?
Hur ser du ut, sötnos? Är du helt utslagen av det med herr Andersen?
Vad? Just det. Herr Andersen.
Gå ner och ät lite, jag kommer.
-Herr Fjeldsø. Var är din fågel? -Hur så?
-Ni har tagit bort den från salongen. -Nej. Är den inte där?
-Nej, den är borta. -Det är nog nån av flickorna.
Man kan inte ha en sån stor fågel stående under en begravning.
Den gjorde väl ingen skada.
Inte alla delar ditt intresse för fåglar.
Den var fin där inne, om jag får säga det.
Det är så lustigt när folk säger: "om jag får säga det".
-Efter att de har sagt det. -Förlåt.
Adam? Kom nu. Vi ska hinna äta innan vi åker.
Jag säger ju att nån av flickorna har flyttat fågeln.
-Otto! Du glömde det här. -Jaha.
Ska du dricka nu?
-Det ska jag tydligen inte. -Jag ser efter tvillingarna.
-Är de inte vid stranden? -Inte idag.
-Fröken Malling är också ledsen. -Hon kände herr Andersen i 3 veckor.
Hon är väldigt känslig.
-Ska fabrikanten inte äta? -Nej tack. Jag har tappat aptiten.
Ärligt talat, så finner jag situationen outhärdlig.
Jag har förstås stort medlidande med fru Andersen som förlorat sin man-
-men vi är trots allt här på semester.
Jag håller med. Jag fick inte ens ta ett havsbad.
Min fru tyckte det var opassande. Det går an idag, men imorgon...
Det blir nog inte mycket bättre.
Har vi rätt att ha semester nu när fru Andersen förlorat sin man?
Jag ser ingen annan utväg än att resa hem.
Frigh ska resa hem.
-Reser ni hem? -Ja.
Vårt älskade hotell har förvandlats till ett mausoleum.
Man vet inte om man är död när man vaknar på morgonen.
Att resa hem skulle nog lösa mycket.
Jag kunde också frestas, men jag har min affär med Ditmar.
-Värmeböljan. -Värmeböljan?
Har ni inte hört det? De nästa två veckorna lovar de värmebölja.
-Det var då förbannat. -Då vill man inte vara i Köpenhamn.
Nu fick jag en idé.
-Byta hotell? -Just precis. Vi byter hotell.
-Det menar ni inte. -Det gör vi absolut.
-För fru Andersens skull. -För fru Andersens skull?
Hon är mitt i sin sorg, vi kan inte stanna.
-Vi skulle ha gjort det direkt. -Det är en stor belastning för henne.
-Det märker man inte. -Det är första gången du är med.
Men jämfört med vad vi andra är vana vid.
Fru Andersen är en sån fin människa, om vi frågar vad hon föredrar...
Hon skulle be oss resa, men är för beskedlig för att säga det.
Jag talar om det för henne. Sen ber vi flickorna att packa.
Ett ögonblick, Georg. Du gör det inte.
Jag ska med på begravningen. Det ska nog även fru Frigh och fru Weyse.
Vi reser inte idag, utan absolut tidigast i morgon.
-Absolut. -Ja.
-Imorgon då. -Bra.
Gästerna ger sig av.
-Hur vet du det? -De talade om det i salongen.
Då är vagnen här.
Har det hänt nåt?
Vi hörde just att gästerna ger sig av.
Vad säger du? Vem ger sig av?
Herr Madsen, herr Frigh och herr Weyse. De ville resa direkt.
-Men fruarna sa att det blir imorgon. -En vecka för tidigt.
Vi kan inte tvinga dem att stanna.
Det är ju förståeligt nu när herr Andersen inte är här längre.
Jag är tillbaka om 1,5 timme. Ni vet vad ni ska göra.
Ja, fru Andersen.
-Hon blev ledsen. -De borde skämmas.
-Det borde inte få komma nästa år. -Om det blir nåt nästa år.
Hon får ju bara fortsätta om hon klarar sig säsongen ut.
Hur ska hon klara det om gästerna ger sig av?
-Byter ni hotell? -Ja, det är för sorgligt här.
Vi är trots allt på semester. Jag hoppas ni flyttar med.
Jag vet att ni reste utan era pengar, men det ordnar vi.
Jag kan inte fortsätta utnyttja er vänlighet.
Ni kan inte bo kvar här.
Jag vet en som blir besviken om ni inte följer med. Amanda.
Hon kan inte dölja för sin far att hon har ett gott öga till er.
-Vad tyst det är här, fröken. -Folk är på begravningen.
-En herre ringde medan ni var borta. -Ursäkta.
Han sa inte sitt namn, men det var nog han som ringt alla andra gånger.
Det var trevligt. Men efter att herr Andersen gick bort...
-Ska ni ringa? -Nej, det är inte viktigt.
Jag är nyfiken. Hur gick det med de två bröderna?
Det var en svår uppgift att få isär dem.
Två gamla stofiler som hänger ihop som ler och långhalm.
Men jag lyckades få med mig den som vill sälja på en promenad.
Han vill sälja marken längs stranden. Man får plats med minst 20 lotter.
Det ser bra ut. Vi har tiden med oss. Jag läste en artikel om Amerika.
Där räknar man med att 30-talet blir det stora årtiondet.
-Kan vi inte ta den här biten också? -Gärna för mig.
Men det är en hake. Han vill ha extra betalt för att övertala sin bror.
Tar han betalt för att övertala sin bror att sälja det han själv äger?
Ja, det är lite speciellt. 500 kronor.
500? Har han fått solsting?
-Jag är rädd att det är nödvändigt. -Han kan få 200.
-Jag går dit själv. -Det är nog bäst jag gör det.
Han är över 80 och hör dåligt. Han är misstänksam mot främlingar.
Det är pinsamt att jag kom iväg utan pengar.
Vi väntar tills jag fått pengar hitsända.
Ta dem nu. Vi måste få fart på det här.
-Det var roligt. -Tack.
Goddag, fröken Madsen. Har ni varit vid stranden?
Ja, jag var ute och fiskade. Med Morten.
Det är ju en härlig dag att åka båt.
-Jag fortsätter med våra affärer. -Bra.
-Adjö, fröken Madsen. -Adjö.
Är det något problem, far?
Jag undrade just var du blev av. Har du med dig rödspättor?
-Bra. Vi ska ha fiskbullar i kväll. -Hej igen.
-Du skulle ha varit med. -Du hade sällskap, hörde jag.
Ja, fröken Madsen. Hon har frågat några gånger.
Amanda! Stanna när jag talar...
Stanna när jag talar med dig!
Du ska inte ha nåt med honom att göra.
-Det bestämmer inte du. -Det gör jag visst.
Ser jag dig med den nerlusade fattiglappen en gång till!
-Vad händer då? -Stanna här, Morten.
Gå upp på rummet... - Där är ni.
Ni ska inte ta med min dotter ut i båten. Förstår ni det?
Håll er borta från henne! Förstår ni?
Är ni rädd att hon ska få annat än de lusingar ni ger henne?
-Det där ska ni inte göra. -Jaså, det ska jag inte?
-Vad gör du, Morten? -Vad fan inbillar han sig?
-Sluta, far! -Gå, Morten. Gå nu!
Kom hit, ditt kräk. Ynkrygg! Kom tillbaka!
-Ser jag honom en gång till... -Varsågod.
-Nej. -Ta den. Du blöder ju.
Satans bolsjevik. - Flytta på er!
Vad har hänt?
Grosshandlar Madsen har slagits med Morten.
Vi måste städa upp. De är strax tillbaka från begravningen.
Vi gör det, fröken Madsen.
De kommer nu.
-Ska du slåss i din ålder? -Jag polisanmäler honom.
Nej. Amanda säger att du började. Får jag se?
-Det är inget. -Då går vi ner och dricker kaffe.
Ser jag honom igen, slår jag ihjäl honom.
Han kan vara glad att vi flyttar imorgon.
-Har du bokat rum nån annanstans? -När skulle jag ha hunnit det?
-Du hade ju fullt upp med att slåss. -Ser jag honom, får han på käften.
Säkert.
Vad är det här?
Fru Frigh och jag har bett herr Weyse spela lite för fru Andersens skull.
-Fröken? Det som hände... -Jag är verkligen ledsen, fru Madsen.
Vi talar inte mer om saken. Fru Andersen har nog att tänka på idag.
Säg gärna det till de andra flickorna också.
-Pratade han om polisen? -Ja, jag hörde honom själv.
Det kan man förstå.
Fru Madsen vill inte att vi talar mer om det. Inte heller med fru Andersen.
-Så de gör inte mer? -Nej.
Tur för Morten. De kunde polisanmäla honom.
Vi skulle ju inte prata mer om det.
Ja...
Jag vill gärna tacka herr Weyse för den fina musiken.
Och tack till alla för ert deltagande idag.
Ikväll blir det middag klockan 19.00.
Eftersom lunchen blev förkortad bjuder vi på trerättersmiddag ikväll.
För de gäster som reser imorgon och vill komma iväg snabbt-
-finns möjligheten att få frukosten serverad tidigare.
Vi behöver bara få besked i köket. Ännu en gång, tack för att ni kom.
Om ni ursäktar, ska jag gå ut och förbereda maten.
-Ursäkta. Vilka reser imorgon? -Det gör vi.
-Ja, och vi och Weyse. -Reser ni också?
Vi ska byta hotell av hänsyn till fru Andersen.
Mitt intryck är inte att fru Andersen behöver hänsyn.
Jag tycker det är märkligt att man reser mitt i bridgesäsongen.
-Och ni? -Vi har inga planer på att resa.
Vi gör inga ändringar för herr Andersens bortgång.
Då får vi klara oss med dem som är kvar. Spelar kontorschefen bridge?
Jag är inte intresserad av spel där man är beroende av en partner.
Jag föredrar schack, där man själv har ansvaret för utfallet.
Jag är nog i grund och botten solist.
Hjalmar anser att vi är ensamma i världen. Allt annat är en illusion.
När det verkligen gäller är man ensam.
I livet och, får man väl säga idag, i döden.
Ett enkelt "nej" hade räckt.
-Var har du varit, Adam? -Jag talade med fröknarna...
-...om min fågel. -Nu vill vi inte höra mer om fågeln!
-Sa de var de hade ställt den? -Nej. De har inte flyttat den.
-Vem har gjort det då? -Det visste de inte.
-Den var borta i morse. -Det blir mer och mer konstigt.
-Hur långt har ni kommit, flickor? -Vi har börjat.
Drick ert kaffe. När ni är klara kan du börja med fiskbullarna, Martha.
Ni andra kan ta salongen. Flaggan ska upp på hel, Fie.
Otilia kan ta bort det i receptionen.
-Fotografiet på er man? -Ja. Lägg det på kontoret.
De ska flytta till Hotell Utsikten. De står och bokar rum.
-Vi behöver fem rum. -Sex. Greve Ditmar ska också ha ett.
Sex. Går det att ordna? Det låter bra.
-Fråga om man ser havet. -Herr Weyse undrar om man ser havet.
Ni måste väl ha hört om kungliga skådespelare Edward Weyse.
-Inte? -Man kan inte vinna varje gång.
-Man ser inte havet. -Inte från nåt rum?
-Nej. -Hur kan det heta Hotell Utsikten...
...om man inte ser vattnet?
Varför heter det Hotell Utsikten?
Det finns rum mot havet, men alla är upptagna.
Får jag tala med honom?
Grosshandlare Madsen vill tala med er.
Jag förstår att alla rum mot havet är upptagna.
Vad är rumspriset?
Jag betalar det dubbla för alla sex rum, om ni flyttar runt lite.
Varför kan ni inte det?
Ska vi ta ett annat hotell längre ner längs kusten?
Nej. Stranden är inte lika bra där.
Då tar vi dem. Vi kommer imorgon. Adjö.
-Ville han inte ta emot pengarna? -Nej.
På den punkten var Andersen annorlunda.
Ja, verkligen.
-Förstår ni hur länge jag har väntat? -Ni skulle ha kommit ner.
-Vi kunde ha badat tillsammans. -Nej tack.
-Har ni nåt till mig? -Fotografierna först.
Det smärtar mig nästan att bli av med dem.
Men jag ska bära det som ett kärt minne i mitt hjärta.
-Det blir ni ensam om. -Det var betalningen.
-Var är resten? -Jag kan inte skaffa mer.
-Ni har redan fått mer än 3000. -Då skickar jag bilderna till er far.
Han ändrar nog i arvet när han får reda på-
-att hans son har den böjelsen.
Jag var full. Jag har redan sagt att det var ett missförstånd.
Ni gör mig besviken. Jag trodde det var kärlek.
Nu är det ert ord mot mitt. Jag är rädd att ni förlorar.
Hur kan han vara så pinsam?
-Pinsam. -Du har sagt det 10 gånger nu.
-Jag ska aldrig prata med honom igen. -Kysstes du och Morten?
-Det har inte du med att göra. -Gjorde ni det?
-Nej. -Du vet väl att han kysser Fie?
Jag bryr mig inte.
-Är ni här? -Var skulle vi annars vara?
-Far vill dra ett streck över allt. -Jaså? Det vill inte jag.
Kan vi inte försöka få en riktigt trevlig sista kväll?
-Vad menar du? -Vi flyttar till Utsikten imorgon.
-För att jag åkte båt med Morten? -Nej.
Det blir för mycket för fru Andersen om vi stannar.
Frighs, Weyse och greve Ditmar flyttar också.
-Ni kunde väl ha frågat oss. -Ja. Det var dumt.
Det gick så fort. Bort med era sura miner nu.
Ni vet hur far är när han har bestämt sig för nåt.
-Fru Aurland. -Herr Weyse?
Jag måste tala med er.
-Ärligt talat, herr Weyse! -Lyssna på mig...
Jag måste berätta varför jag flyttar.
Jag kan inte vara under samma tak som ni. Jag kan inte andas samma luft.
Jag älskar min fru och barnet vi snart ska få.
Samtidigt är jag beredd att sätta allt på spel-
-om ni plötsligt skulle be mig rymma med er.
Då är det bra att jag inte gör det. Det är nog bäst att ni flyttar.
Hotell Utsikten? Det är ett hån mot fru Andersen.
-De borde skämmas. -Hur går det här inne?
Har ni inte kommit längre?
Det är bråttom om vi ska vara klara till kl. 19.00.
Servetterna ser tråkiga ut. Ta in nya.
-De ska bytas först om två dagar. -De flesta reser ändå imorgon.
Det ska se fint ut här i kväll. Lägg gärna på nya dukar också.
Vi ska ha blommor också. Kan du plocka blommor, Fie?
Ursäkta, fru Andersen. Vi tycker inte gästerna förtjänar en så fin middag.
Nej. De kan få några smörgåsar och sen kan de flyga och fara.
Kom hit en stund, Martha!
Gästerna reser imorgon, men jag vill att de ger sig av-
-med fina minnen av Andersens Badhotell.
Vi måste anstränga oss. Förstår ni det?
-Ja, fru Andersen. -Då sätter vi igång.
Ikväll serverar vi tre rätter.
Först blir det krustader med fiskbullar och sparris.
Sen blir det fläskstek med rödkål och sockerbrynt potatis.
Till dessert blir det rompudding med körsbärssås.
Ni behöver inte beställa dryck för ikväll blir det vin.
-Det vill vi gärna bjuda på. -Underbart.
-Smaklig måltid. -Tack.
Det är nästan synd att vi flyttar, Georg. - Vilka fina blommor, Vera.
-Ja. -Kommer inte fröken Amanda ner?
-Nej, hon mår lite dåligt ikväll. -Synd.
-Det är väl inte något allvarligt? -Det tror jag inte.
Ursäkta, fröken. Vad är det här?
Gewürztraminer Grand Cru. Var har ni fått tag på de flaskorna?
-Från herr Andersens källare. -Var kom de ifrån?
-Herr Andersens källare. -Var?
Herr Andersens källare.
Du måste smaka, Edward.
Vissa reser från Nordjyllands bästa kök.
Skål!
Det är nötter, bladselleri och spetskål.
Det måste vara tungt att vara vegetarian ibland.
Jag överlever.
Tack så mycket.
Får jag se flaskan, fröken?
-Mouton Rothschild. -Mouton Rothschild?
-1912. -Mouton Rothschild, 1912.
Dem har den gamle gnidaren gömt på. Det är inget man fått smaka förut.
-Titta vad tvillingarna äter. -Jag har sagt att de ska hålla igen.
Låt dem äta, fröken Malling. Det är bara jul en gång om året.
-Vad sa fabrikanten? -Det är bara jul en gång om året!
Skål allihop!
-Även ni, fru Fjeldsø och Adam. -Tack, herr Frigh. Tack för i år.
Vi har inte rest än. Vi ska ha dessert också.
-Vad de äter. -Se till att de har i glasen.
-De dricker ur så fort de får. -De har druckit åtta flaskor.
-Nu ska rompuddingen in. -Körsbärsåsen är klar.
-Servera portvin, sherry och madeira. -Ja, fru Andersen.
-De frågar efter er, fru Andersen. -Frågar de efter mig?
Jag tror herr Weyse vill hålla ett tal för er.
-Det menar du inte. -Det är bäst ni går in.
-Då måste jag ta av mig rocken. -Det gör inget.
Kära fru Andersen. Kom in.
I kväll har ni gett oss en upplevelse av det stora slaget.
Jag är säker på att jag talar för alla när jag säger...
-Vad vill du? -Är du fortfarande sur?
-Hur kan du slå en av gästerna? -Han började.
-Varför gick du in? -Du hörde vad han kallade mig.
Du tog med hans dotter i båten, bara för att reta honom.
Det gjorde jag inte alls.
Varför gjorde du det då?
-Är du intresserad av henne? -Vad dum du är.
Kom.
Jag måste gå in. Vi är mitt i desserten.
-Alltid gästerna först. -Det är mitt arbete.
Varför ska du passa upp? Du hittar lätt nåt annat.
-Jag vill inte hitta nåt annat. -När ses vi?
Ingen vill ha kaffe. Alla har gått.
-Det är en otrolig kväll. -Ja. Eller så är det vinet.
-Herr Fjeldsø. Var är er mor? -Hon har gått och lagt sig.
-Hon blev lite yr av vinet. -Ni ska väl inte lägga er nu?
-Det är en härlig kväll. -Jo, men klockan är...
Ingenting. Nu ska vi hitta er fågel.
-Ska vi? -Ja. Kom, vi börjar där nere.
-God kväll, herr kontorschef. -God kväll.
-Här sitter ni. Har ni sett min fru? -Dessvärre inte.
Får jag erkänna en sak, herr kontorschef?
Jag kommer att sakna er, när vi flyttar.
Det var vänligt sagt.
Ni och er förbannade radio.
-Det är någon i vattnet. -Ja.
Det är visst er fru, herr kontorschef. Jag ser inga badkläder.
-Nej. -Hon har sällskap.
Det där med badkläderna smittar tydligen.
-Är inte det där fru Madsen? -Jo, det ser så ut.
Och ännu en. Vem är den vackra som struttar omkring med det hela.
Om jag inte tar helt fel är det er hustru, herr Frigh.
Vi ska hitta fågeln. Nu får ni ta fram scoutandan.
-God kväll, Amanda. Mår ni bättre? -Jag mår bra.
-Jag ska gå ner och bada. -Det är en underbar kväll.
Vi letar efter herr Fjeldsøs fågel.
Det var inte så kallt som jag trodde.
-Det var fantastiskt. -Det kan man bli beroende av.
-Är det inte herr Weyse? -Jo, det är det.
Jag ska fråga om han har sett min man. Vi ses sen.
Vi ses där uppe.
-Herr Weyse. -Fru Aurland.
-Har ni sett Hjalmar? -Ja. Han gick hem.
-Vilken härlig kväll. -Ja.
Jag är ledsen för att ni måste flytta för min skull.
Vi är vuxna människor. Vi borde kunna hantera det.
Det är lätt för er att säga. Ni som inte känner något för mig.
Det har jag aldrig sagt att jag inte gör.
Jag hoppas verkligen att ni stannar.
Måtte livet vara för evigt.
För evigt.
-Den måste vara här nånstans. -Nu ska ni inte anstränga er mer.
Man är inte sjuk för att man är gravid. Var har vi inte letat?
-Jag tror vi har varit överallt. -Där då?
-Där är den ju. -Den ser oskadd ut.
-Så bra. -Men vem har ställt den där?
Det ska vi ta reda på.
-Är det något problem, fru Weyse? -Barnet sparkade.
Och nu igen. Känn.
Kände ni det? Det är den här kvällen.
Den är magisk.
-Vi är klara i köket. -Så bra.
Det blåste tyvärr i golvet, så glaset gick sönder.
Hur länge var ni och herr Andersen gifta?
Vi var gifta i 10 år, men jag hade varit här länge.
Jag kom hit som hushållerska innan första fru Andersen blev sjuk.
-Hade sonen rest till Amerika då? -Nej. Det var först när modern dog.
Julius blev så arg över det.
Jag tror nästan han gifte sig med mig för att straffa Poul.
-Men han tyckte väl om er också? -Det gjorde han nog.
Men det med Poul... Det är inte lätt att förlora ett barn.
Har ni också gjort det, fru Andersen?
Förlåt. Det har jag inte med att göra.
När jag var ungefär i din ålder...
...fick jag en liten pojke som jag inte kunde behålla.
-Var hamnade han? -Han kom till några främlingar.
-Men han klarade sig inte. -Dog han?
-Det är så längesen nu, Fie. -Förlåt.
Det behöver du inte säga. Det var en lång dag idag. Gå och lägg dig du.
Jag kan stanna. Jo, fru Andersen. Jag är inte alls trött.
Jag kan stanna tills den sista gästen har lagt sig.
Vad är det här för vackra kvinnor? Känner fabrikanten dem?
Jag tror jag har bitit den ena badnymfen i örat en gång.
-Vad är det, Otto? -Du är så vacker ikväll, min egen.
-Vi har tagit ett beslut. -Ja, det har vi.
-Vi vill inte byta hotell. -Men om ni vill...
...kan ni ju flytta till rummen med utsikt mot baksidan.
-Godnatt. -Vi träffade herr Weyse.
Han flyttar inte heller.
Tittar ni på stjärnor?
Ni får ursäkta min far. Han är inte riktigt klok.
Ni får inte tro att jag är som han.
Det är en härlig kväll.
Vattnet är härligt.
Jag får lust att gå ut igen. Vill ni inte följa med?
Jag badar inte.
Ni är ute med båten varje dag, men ni badar inte?
Kom nu.
Aj. Det gör ont.
God kväll, fröken Madsen.
Är det ni? Jag har varit ute på en långpromenad.
-Ni har väl varit här hela kvällen? -Ja.
Jag ska se till att komma i säng. Är jag sist?
Ja.
-Ja. Godnatt. -Godnatt, fröken Madsen.
Översättning: Susie Hedström www.sdimedia.com