Din episoadele anterioare...
Când un druid o ia pe o cale greşită, acesta se numeşte Darach.
Dacă nu sunt crime făcute la întâmplare, atunci ce sunt?
- Sacrificii. - Virgini, vindecători, războinici.
De unde ştii că druidul tău întunecat nu e chiar însuşi veterinarul înţelept?
A urmărit şi a însemnat tot... toate cadavrele.
- Nu sunt mediu. - Ceva tot eşti!
- Ce faceţi aici la ora asta aşa de târzie? - Repetăm pentru recitalul de mâine.
De ce? S-a întâmplat ceva?
- S-a întâmplat ceva, nu-i aşa? - Cineva a sunat la Urgenţe.
Trebuie să plecaţi cu toţii.
Dacă vă întâlniţi şi cu alţii, spuneţi-le acelaşi lucru.
Dispecer, aici unitatea 10. Mă auzi?
Dispecer, mă auzi?
Sunt ajutorul de şerif Graeme alături de departamentul şerifului.
Arată-te cu mâinile sus!
Reprezint departamentul şerifului. Arată-te acum!
- Unde e? - Aici!
Lydia?
E acelaşi lucru. E la fel ca la piscină.
M-am urcat în maşină, îndreptându-mă spre un loc total diferit,
şi am ajuns aici.
Iar voi mi-aţi spus să vă sun, dacă găsesc vreun cadavru.
- Ai găsit un cadavru? - Încă nu.
Încă nu? Cum adică? Trebuia să ne suni după ce găseai cadavrul.
Nu, nu mai fac asta. De-acum încolo, tu să găseşti cadavrul.
Cum să găsim cadavrul? Tu eşti mereu cea care găseşte cadavrul.
Băieţi!
Am găsit cadavrul.
- Titrări.ro Team - www.titrări.ro
Traducerea şi adaptarea: Unq Johnny & Neoh
TEEN WOLF Sezonul 3, Episodul 9
Comentarii pe www.tvblog.ro
Scuzaţi-mă.
Băi! Înapoi!
Ştiu la ce te gândeşti.
Ştiu că ai tot felul de idei despre tipare, despre oameni care mor în serii de trei...
- Tată, sunt ucişi. Sacrificaţi, de fapt. - Jumătate din stat, inclusiv FBI,
participă la investigaţii. Nu vor scăpa, după ce ne-au omorât un coleg.
Tată, au ucis-o pe Tara. Ştii de câte ori m-a ajutat
la tema de matematică, în timp ce te aşteptam la secţie?
Du-te la ore.
Am auzit de recitalul de diseară, în onoarea pierderilor din cadrul şcolii.
- Au fost crime, tată, nu pierderi. - Prietenii tăi vor fi acolo, nu-i aşa?
- Bănuiesc că da. - Vrei să te duc?
- Nu cred că sunt în stare. - Bine. Înţeleg.
Poţi să stai acasă cât simţi tu nevoia. Şcoala poate aştepta.
- Ce crezi că faci? - N-ai venit la şcoală.
- Te-a trimis Scott ca să mă verifici? - Poate că-şi face griji pentru tine.
- Pot să-mi port şi singură de grijă. - Da, am observat.
Mai mult decât o dată.
Idiomuri, analogii, metafore şi comparaţii.
Toate sunt unelte pe care scriitorul le foloseşte pentru a-şi spune povestea.
Lydia, nu ştiam că ai atâtea talente ascunse.
- Dvs şi orice iubit de-al meu. - Ăsta a fost un idiom, apropo.
Idiomurile sunt un fel de secret pentru cei care cunosc limba sau cultura.
Sunt expresii care au sens, doar dacă ştiţi cuvinte-cheie.
Când spuneţi "sari peste pistol",
are sens doar dacă ştiţi despre focul de armă de la începutul cursei.
Sau o expresie precum "a vedea toată tabla".
- Ca la şah. - Corect, Stiles.
- Joci şah? - Nu, tata joacă.
- Când idiomul devine clişeu? - Cred că pot s-ajung la Ethan.
Sunt destul de sigur că pot să-l fac să vorbească.
- De ce vrei să faci asta? - Druizii sunt emisari, nu-i aşa?
Şi dacă Darach era emisar pentru haita de Alfa?
În primul rând, nu-mi vine să cred că am ajuns
în punctul în care o astfel de frază are sens.
În al doilea rând, vom avea o problemă când vom încerca să vorbim cu Ethan.
- De ce? - Pentru că n-o să ne lase Aiden.
Toată treaba asta cu Danny trebuie să înceteze.
E inofensiv. Lydia ar trebui să ne îngrijoreze.
- Atunci de ce mai vorbeşti cu Danny? - Ce contează asta?
Ce crezi că facem aici? Ştii că nu suntem liceeni.
Suntem aici să eliminăm o ameninţare,
nu să ne ţinem de mână şi să ne trimitem bileţele în timpul orei.
Iar acum ştim că-i inofensiv. Ameninţare eliminată.
- Începi să-l placi. - Şi ce dacă?
- Dacă Deucalion te roagă, l-ai omorî? - Dacă Deucalion te roagă, m-ai omorî?
Nu mai vorbi cu Danny.
Altfel, o să-i smulg carnea de pe faţă... şi-o s-o mănânc.
De când s-au întors la şcoală, sunt mereu împreună.
Cum o să-i separăm iar?
Acum ce mai e?
- De ce mă priveşti aşa? - De-aia. Sunt cam surprins.
- Abia ai mai vorbit cu mine de când... - De când ce?
- De când l-ai ucis pe Boyd? - Ţi-am spus că l-a ucis Kali.
- N-am avut de ales. - Parcă eraţi toţi Alfa.
Da, dar nu-i aşa de democratic cum sună.
Şi dacă crezi c-ar trebui să am remuşcări, adu-ţi aminte cum Derek l-a ucis pe Ennis.
Deci acum e rândul lui să omoare pe cineva. Aşa e?
Posibil. Poate ca atunci când el şi Boyd au încercat să te omoare pe tine.
De unde ştii asta?
Ce mama naibii e aia?
Derek.
Cum de mai vorbiţi cu mine măcar? Am ajutat la uciderea prietenului vostru.
De unde ştiţi că n-o să vă mai omor unul?
Se uită la mine? Mă ameninţi? Ştii ce-o să fac?
O să rup o creangă mare de scoruş, o învelesc în omag, o tăvălesc prin vâsc...
- ... şi ţi-o bag în... - Gata, Stiles! Te-ai făcut înţeles.
Vorbim cu tine, pentru că ştiu că n-ai vrut să-l ucizi pe Boyd.
Şi cred că dac-ai fi pus din nou în postura asta, n-ai mai face-o.
Nu ştii ce le datorăm, mai ales lui Deucalion.
Nu eram precum Kali şi Ennis, când l-am întâlnit.
- Noi nu eram Alfa. - Ce eraţi?
Omega.
- Derek? - Aiden, opreşte-te, te rog!
- Sunt chiar aici, Derek. - O să ţip.
Vrei să ne batem, Derek? Vino şi pune mâna pe mine!
În haitele de lupi, cei Omega sunt ţapii ispăşitori,
cei care mănâncă ultimii, cei care sunt abuzaţi de restul haitei.
Deci, tu şi fratele tău eraţi târfele haitei?
- Ceva de genul ăsta. - Ce s-a întâmplat?
Erau ucigaşi. Lumea ne crede monştri.
Ei au fost cei care ne-au dat această reputaţie.
Vârcolacul Alfa era cel mai rău dintre ei.
De ce n-aţi ripostat?
De ce nu v-aţi transformat în lupul Voltron, ca să-i bateţi pe toţi?
Nu puteam! Nu ştiam să ne controlăm atunci.
- Deucalion v-a învăţat. - Iar apoi ne-am luptat.
Am răpus toată haita, unul câte unul.
Şi când am ajuns la Alfa, ne implora să-l lăsăm în viaţă!
L-am dezmembrat. La propriu.
Ce zici de emisarul vostru?
Sunt morţi cu toţii? Şi cel al lui Kali şi cel al lui Ennis?
- Toţi, în afară de cel al lui Deucalion. - Te referi la Morrell?
- Ce s-a întâmplat? Ai păţit ceva? - Nu eu... Fratele meu.
Aiden, opreşte-te! Opreşte-te!
- Nu poţi face asta! - Ea m-a atacat!
Nu contează! Kali i-a spus lui Derek că are timp până la următoarea lună plină.
Nici de el, nici de ea n-ai voie să te-atingi.
Cred că e rănită grav.
- Ia stai puţin... Tatăl tău e ucigaşul? - Nu. Cel puţin, nu cred că e.
- Sper că nu e el. - Speri că nu el e druidul întunecat,
criminal în serie, care le taie gâtul oamenilor?
- Da. Vrei să m-ajuţi sau nu? - Da... Încerc să pricep toate astea.
Vezi însemnările? Mai sunt de găsit încă cinci cadavre,
dar nu scrie ale cui sunt.
- Ce faci? - Ceva ce-am învăţat de la tata.
Fac un pas înapoi şi privesc în ansamblu. Uneori, observi lucruri
pe care nu le observi atunci când priveşti în detaliu.
Ia uite! Vezi?
- Ce-i asta? - Un nod cu cinci îndoituri.
E un simbol celtic.
Virgini.
- Războinici. - Vindecători.
- Filozofi. - Gardieni.
- Eşti bine? - N-arată bine.
O să mă vindec.
Ţi-am spus că sunt bine.
Îţi dai seama ce atitudine nebunească şi sinucigaşă ai avut?
La ce te gândeai când te-ai dus după ei?
Am făcut-o pentru Boyd! Voi nu făceaţi nimic.
- Încercăm. - Şi-o daţi în bară.
Sunteţi doar nişte adolescenţi tâmpiţi... Alergaţi de colo-colo...
Credeţi că puteţi salva oameni... Dar tot ce faceţi e să întârziaţi.
Voi doar găsiţi cadavrele.
Se vede clar că face parte din familia Hale.
Vreau să mă asigur c-ajunge acasă.
Unde mama naibii ai fost?
Şi să nu-mi spui că voiai să fii singur, pentru că asta-i cea mai proastă scuză.
Îmi pare rău... Chiar voiai să fii singur, nu-i aşa?
Acum m-am întors. Şi ai fost în siguranţă. Crede-mă.
Dar nu m-am simţit aşa, parţial din cauză că gemenii malefici
umblă prin şcoală, de parcă nu s-a întâmplat nimic.
Nu-ţi vor face nimic.
În unele zile, îmi vine să pun barosu' pe clopoţelul ăla.
- De ce nu te întorci cu mine? - Nu pot.
Mai am trei ore şi organizez şi recitalul de diseară.
L-am organizat pentru a onora pierderile din cadrul şcolii şi...
acum pare a fi o tâmpenie, nu-i aşa?
Nu. E perfect.
Îmi pare rău, dar nu-mi amintesc să fi făcut vreo programare.
Eşti sigură? Pentru că acum nu mi-ar strica puţină îndrumare.
- Filozofi? - Şi gardieni.
După ce s-a întâmplat aseară, cred că se referă la poliţişti.
Stiles, trebuie să-i spui tatălui tău.
Spune-i tot ce e nevoie, dar trebuie să-l convingi.
- Spune-i! Avertizează-l! - Bine... Am înţeles.
- Ce-o să faci? - O să-i spun adevărul.
Şi-o să am nevoie de ajutorul tău.
De ce te deranjezi cu mine, când ştii că timpul se scurge?
- Când ştii c-o să fie răpit altcineva? - De tine.
Fii serios, Scott. N-ar trebui să laşi interogaţiile pe seama unuia ca Stilinski?
- Tu eşti cea care omoară oamenii? - Îmi asculţi pulsul?
Nu... Nu eu omor oamenii.
Adevărul e că... doar eu mă aflu între Deucalion şi vieţile prietenilor tăi.
Eu sunt cea care le trage lesa când salivează pentru o muşcătură.
- Ce vrei să spui? - Îşi doreşte un Alfa autentic în haita sa.
El crede că tu eşti acela.
Şi o mică diversiune precum sacrificiile umane
n-o să-l descurajeze să-şi revendice premiul.
- Nu sunt un Alfa. - Dar progresezi, nu-i aşa?
Atunci ce mai aşteaptă? Ce vrea să fac?
Vrea să te transforme într-un ucigaş. Asta face el.
Dar, dacă omor pe cineva, nu mai sunt un Alfa autentic, nu-i aşa?
Exact. Vrei o perspectivă psihologică?
Are o obsesie.
Te doreşte şi, în acelaşi timp, se simte ameninţat de tine.
Dacă obsedatul în cauză nu poate obţine obiectul dorinţei sale,
în schimb, va alege să-l distrugă.
Ori te alături de bunăvoie haitei sale, ori te va transforma într-un ucigaş,
distrugându-ţi potenţialul de a deveni un Alfa autentic.
Niciuna din cele două variante nu va deveni realitate.
Nu fi aşa de sigur. Participi la jocul lui.
Şi în timp ce tu încerci să-ţi dai seama ce vei face în continuare,
el se gândeşte la următoarele zece mutări,
având mutarea de şah-mat pregătită.
Nu înţeleg de ce nu sună nimeni la poliţie.
- O să se pună o înştiinţare la avizier. - Asta n-o să rezolve nimic!
V-am spus! A dispărut. La fel ca ceilalţi... răpiţi.
În regulă... Doar încercăm să înţelegem. Ştim doar că dl Westover n-a venit la oră.
Ultima dată, i s-a întâmplat asta dlui Harris.
A auzit cineva de el, în ultima vreme? A dispărut.
- Asta va fi cea de-a doua crimă! - Dar, Lydia, tu ai scris numărul ăla.
Bine, fie!
- Sunt mediu. - Eşti mediu?
Ceva tot sunt!
Un ajutor de şerif şi un profesor? Care-i tiparul?
Habar n-am.
- Da... Nu... - Stiles?
Tată, îmi pare rău. Eu doar... Încerc să...
- Încerc să-mi dau seama cum să încep. - N-am timp de aşa ceva.
În ultimul an, ai avut o grămadă de cazuri cărora nu le-ai dat de cap, nu-i aşa?
Toate crimele în care era implicată Kate Argent,
apoi Matt care i-a omorât pe cei care l-au înecat...
şi toate crimele din momentul de faţă. E ca şi cum ai juca fără sorţi de izbândă.
Ultimul lucru de care am nevoie acum
e o recenzie a performanţei mele, făcută de propriul meu fiu.
Da... Ştiu... Dar... Exact asta e, tată.
Motivul pentru care pierzi jocul e că niciodată n-ai văzut întreaga tablă.
Trebuie să-ţi arăt toată tabla.
Dl Westover lipseşte.
- Trebuie să-l opresc. - Chiar e o idee aşa de bună?
- Dacă tatăl tău face toate astea... - Dacă? Fii atent. Ştie tot.
El... a plănuit totul.
Ce faci?
Dacă dl Westover a fost răpit de la şcoală,
atunci trebuie să existe un alt punct în curentul teluric.
Adică unde o să fie sacrificat.
- Acolo. Însemnarea e nouă. - Înseamnă că acolo e.
- Scott şi Derek sunt vârcolaci? - Da.
- Şi Kate Argent era vârcolac? - Vânător. Mov înseamnă vânător.
La fel ca Allison şi tatăl ei.
Da... Iar... amicul meu, Deaton, veterinarul, e o Kanima?
Nu... El e druid. Cel puţin, asta credem.
- Deci cine-i Kanima? - Jackson.
- Nu, Jackson e vârcolac. - Jackson a fost întâi Kanima,
după care Peter şi Derek l-au ucis şi a revenit la viaţă ca şi vârcolac.
- Acum e la Londra. - Atunci cine e Darack?
Se spune Darach.
- Nu ştim încă. - Nu ştim încă.
- Dar a fost ucis de vârcolaci? - A fost feliat şi lăsat să moară.
- Ne gândim. - Ne gândim.
De ce Jackson era Kanima?
Pentru că, uneori, forma pe care o iei reflectă persoana care eşti.
Şi ce fel de formă ar avea un tată extrem de confuz şi foarte supărat?
Ar putea fi mai mult o expresie ca cea pe care o ai momentan.
Exact.
Tată... Vrei să... Îţi pot dovedi, da? Uite, ea e una dintre ei.
- Un vârcolac. - Stiles! De ajuns.
Tată, poţi să stai puţin? Eşti pregătită?
Gata, tată. Uită-te la asta, da?
Sună la ambulanţă.
Nu crezi c-ar trebui să-l sunăm pe Scott?
Stai în spatele meu şi taci.
Asta nu se va termina cum trebuie.
Sincer, dacă tatăl tău încearcă să mă omoare, o să mă apăr.
Dacă tata va încerca să te omoare, o să fii mort.
Mulţumesc pentru încrederea acordată.
- Simt miros de sânge. - Unde?
- În ce direcţie? - Nu ştiu.
Încă nu sunt atât de bun la asta. Dar cred că e...
Allison! Allison, stai!
- Allison, nu! - Jos!
Ajută-l!
E dl Westover!
- E profesorul nostru de istorie. - Ne-am înşelat.
- Nu sunt gardieni cu sensul de poliţişti. - Sunt filozofi, mai exact profesori.
Allison şi tatăl ei tocmai l-au găsit pe dl Westover.
Asta are sens. Tara nu a fost întotdeauna poliţistă.
A predat la o şcoală gimnazială.
Deci ultimul trebuie să fie un alt profesor.
Da, dar sunt o mulţime, Scott, şi toţi se îndreaptă spre casele lor.
Nu. Nu fac asta. Cu toţii se duc la recital.
Ai urmărit în tot acest timp de unul singur un criminal?
Da, şi am fost foarte aproape.
- Puteam să-l prind, dacă voi doi... - Deci e vina mea?
- Că mă minţi de două luni încoace? - Vrei să calculăm cine a minţit mai mult?
- Nu cred că vei ieşi bine din aşa ceva. - Ştiţi la ce mă gândeam?
Poate că acum nu e bună o mică reuniune de familie, nu?
- Încă mai avem un profesor de salvat. - Recitalul.
Se pare că ne ducem acolo, până la urmă.
Ce-ai văzut în seara aceea, la bancă, când Scott încerca să-l salveze pe Deaton?
- Nimic. - Tată, l-ai văzut cum se vindeca,
după ce-a încercat să treacă de scoruş.
- Nu ştiu ce-am văzut. - Ai văzut ceva ce nu poţi explica.
Stiles, am văzut o mulţime de lucruri în acest oraş, pe care nu le pot explica.
Asta nu înseamnă că sunt supranaturale şi nu înseamnă că sunt reale.
- Au mai găsit încă un cadavru. - Asta e real.
Şi asta e pista pe care o urmez.
Da şi încă un profesor va muri, dacă nu începi să mă asculţi.
Ascult! Mereu am ascultat!
Doar că nu crezi.
Mama m-ar fi crezut.
Ştiu cum să-mi fac singur nodul de la cravată.
Nu te pricepi. Acum e perfect.
Încă eşti emoţionat?
- Totul e în regulă. - Bine.
Ascultă-mă. Dacă se întâmplă ceva, caută-mă, bine?
Caută-mă întâi pe mine.
- Credeam că te duci acasă. - Nu pot.
Habar n-am de ce găsesc cadavrele,
dar poate dacă nu mă mai împotrivesc,
o să-i găsesc pe oamenii care sunt pe cale de a fi ucişi.
Poate câştig destul timp cât are nevoie cineva ca tine pentru a lua măsuri.
Tu fă rost de timp, iar eu voi lua măsuri. Îţi jur!
Sunt aici.
- Ce mi se întâmplă? - Nu ştiu...
Dar nu te părăsesc, bine? Nu şi de data asta.
Dr Travis, aveţi un vizitator în holul principal.
Arhiva trebuie să fie veche de zece ani. Trebuie să mă uit pe câteva dosare.
Dacă are legătură cu crimele,
vei avea nevoie de un ordin judecătoresc.
Sau de cineva ca mine
care doreşte să încalce regulile pentru cineva care arată bine.
Dă-mi detaliile. Voi vedea ce pot să fac.
Mulţumesc.
Aiden: Trebuie să te văd chiar acum.
E ceva de viaţă şi de moarte!
Ar fi bine să fie.
A fost un pacient asemănător descrierii tale.
Avea tăieturi pe tot corpul.
Doctorul a crezut că e vorba de-un animal.
Dar mai este ceva.
S-a mai întâmplat ceva atunci care a fost şi mai ciudat.
- Ce este? - Nimic.
Cred că mi-am pierdut telefonul.
- Păsări? - Cu sutele.
Când pacientul era la terapie intensivă, încercând să supravieţuiască,
sute de păsări se izbeau de pereţi, de geamuri,
de parcă făceau o sinucidere în masă.
- De parcă se sacrificau. - Pentru ce?
Nu pentru ce, ci pentru cine?
O recunoşti, nu?
- Lydia? - Lydia!
Vezi ceva? Nu răspunde la mesaje. Ce facem?
- Ce faci? - Ce e necesar.
Sunt surprinsă că niciunul nu s-a prins până acum.
Tu le numeşti sacrificii, dar tu nu înţelegi cuvântul.
Derivă de la latinescul "sacrificium" şi este oferit unei divinităţi.
Un ritual sacru, un rău necesar.
- Opreşte-te... - Aş vrea să pot.
- Dar tu nu-i cunoşti pe Alfa ca mine. - Te rog, opreşte-te...
Dar tu, Lydia, nu eşti un sacrificiu. Eşti doar o fată care ştie prea multe.
De fapt, o fată care ştia prea multe.
Lydia, nu!
De necrezut! Nu ai nicio idee ce eşti, nu?
Femeia care plânge...
O zână a morţii, chiar în faţa ochilor mei.
Eşti la fel ca mine, Lydia.
"Să fii ca floarea fără de prihană, dar fii şi-aspida cuibărită-ntr-însa."
E păcat totuşi... şi prea târziu.
Nu!
Un... ultim... filozof.
Allison!
Vâsc...
Aruncă-l!
Era o fată...
Acum câţiva ani, am găsit-o în pădure.
Faţa şi corpul ei erau pline de tăieturi.
Tu ai fost, nu-i aşa?
Poate că ar fi trebuit să încep cu filozofii,
cu cunoaşterea şi strategia.
Vindecătorii...
Războinicii...
Gardienii...
Virginii.
Tată?
Traducerea şi adaptarea: Unq Johnny & Neoh @ Titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro