Această alianţă pe care tu ai făcut-o
cu aceşti noi extratereştrii este plină de prostii.
Ei nu ne-au oferit nici un moment de îndoială.
Ce se întâmplă cu tine?!
Am fost să o văd pe Karen.
Mi-a implantat ceva.
Nu cred că este om.
Ce faci aici?
Lucrez pentru adevăratul preşedinte,
Benjamin Hathaway.
Dacă Benjamin Hathaway trăieşte,
nu ştim unde se află.
Dacă vin Esphenii, vom muri cu toţii.
Lăsaţi-mă să lupt.
Ce se întâmplă?
Nu ştiu.
Ce s-a întâmplat?
Anne şi Alexis. Ce-i cu ele?
Lipsesc.
Dr. Glass mi-a cerut
să analizez ADN-ul a 12 copii care au fost înhămaţi.
11 din ei nu au prezentat nici un fel de anomalii.
Dar unul din ei prezenta semne de extraterestru,
împletit cu ADN-ul uman
ca o plantă kudzu din nord-vestul pădurii tropicale.
Este o plantă de viţă de vie, cum ar fi în genul Pueraria...
Doctore, te rog. Spune ideea.
Copilul... nu este om.
Deci... este extraterestru?
Nu, este un hibrid, o specie cu totul nouă.
Cel puţin, la o analiză preliminară.
După ce Dr. Glass a plecat de la Dr. Kadar,
s-a întors în camera sa, a drogat-o pe Lourdes,
şi din ce ne dăm seama a luat-o pe Alexis,
dar nu ştim unde a dus-o.
Beam un pahar de vin,
şi următorul lucru pe care mi-l amintesc,
este pe colonelul Weaver mişcându-mă.
Deci... a dispărut?
Aşa pare.
Şi nu sunt nicăieri în Charleston?
Am căutat peste tot.
Dr. Glass nu putea să fugă. Nu este felul ei.
Este posibil să se fi temut
de ceea ce se poate întâmpla cu copilul ei dacă află oamenii.
Cred că a făcut ce ar fi făcut orice mamă.
Sunt de acord, Anne nu este genul de persoană
care loveşte oameni sau îi droghează.
Colonele, dacă se află în zone rău famate...
Trebuie să căutăm în regiune.
Avem nevoie de 50, poate chiar 100 de voluntari.
Colonele.
Călare pe cai vor acoperi o zonă mai mare.
Colonele Weaver!
Dnă. Peralta.
Un moment, te rog.
Vreau să ai mai multă viziune.
Despre ce, dnă. Peralta?
Ştii că nu ne putem permite 100 de oameni la căutare.
Nu ne putem permite nici măcar 50 sau 20.
Nu ne permite pe nici unul.
Vorbim de Anne Glass şi fiica ei nou-născută,
fiica lui Tom Mason.
Înţeleg asta.
Nu mi se pare.
În mod clar înţeleg,
dar sunt alte 5000 de vieţi pe care trebuie să le iau în considerare.
Dacă tu vrei să o cauţi,
ai binecuvântarea mea.
Nu pot efectua o căutare eficientă singur.
Şi tu ştii asta. Îmi pare rău.
Este decizia mea finală.
Dnă. Peralta, când Tom te-a lăsat la conducere,
nu cred că se baza pe tine...
Se baza pe ce, colonele?
Să ofer ce este mai bun locuitorilor din Charleston?
Pentru că eu cred că asta este exact
ceea ce se aştepta să fac, la fel şi din partea ta.
Dnă. Peralta.
Sper că înţelegi că
prin câte am trecut cu toţii,
am devenit o familie,
o familie se dedică unii altora.
Şi aşa a rezistat gruparea noastră.
Pentru asta ne-am luptat.
Şi dacă unul din noi se pierde, noi îl găsim,
dacă are probleme, îl ajutăm.
Bine. 24 de ore.
Bine, atunci. Şi dacă îi găseşti,
trebuie să găsim o soluţie să ne descurcăm cu copilul.
Ce vrei să spui prin să ne "descurcăm"?
Dr. Glass avea dreptate.
Dumnezeu ştie cum vor reacţiona oamenii la un copil hibrid.
Să luăm lucrurile pe rând.
Da.
Şi apropo...
Şi eu am avut o familie.
Odată.
Înţeleg perfect pentru ce luptăm.
Perfect.
Ce s-a întâmplat?
Ne-am prăbuşit.
Bressler?
Mort.
Tu m-ai scos afară?
Nu le va lua mult până ne vor găsi.
Sau poate cei din Keystone dacă mai contează.
Da, având în vedere că i-ai condus direct la ei,
sunt surprins că le-a luat aşa de mult.
Te-aş fi putut lăsa să arzi în acel avion.
Charleston are o cârtiţă. Toată lumea o ştie.
Doar că în loc să amâni călătoria în Keystone
să afli cine naiba este spionul,
tu ai vrut să pleci să te joci
cu băieţii mari, nu-i aşa?
Să stai de vorbă cu preşedintele SUA.
Sper că a meritat, nu?
Ai dus la moartea preşedintelui şi a lui Bressler.
Iar eu am rămas fără avion.
Pare că pleacă. Trebuie să ne mişcăm.
Nu, mai stai puţin, bine? Stai până pleacă.
Cum vrei. Nu! Jos!
Stai jos!
Ascultă-mă, dacă este un singur lucru pe care îl ştiu,
este cum să mă ascund de autorităţi, bine?
Să rămânem aici. Vom aştepta până vor trece.
Nu mă lăsaţi în spate.
Haide, amice. Nu eşti în siguranţă acolo.
Nu îmi pasă.
Anne şi Alexis sunt la fel de importante pentru mine ca şi pentru voi toţi.
Nu vei merge. Şi aşa rămâne.
La naiba!
Ai grijă la limbaj, fiule.
Ce se întâmplă aici?
Hal zice că nu pot merge, dar eu zic...
Sigur că vii.
Domnule... Nici un "dar", Hal.
Matt vine. Este un ordin.
Poate călări cu mine.
Mă voi asigura că nu i se întâmplă nimic.
Să mergem.
Colonele. Dnă. Peralta.
Ascultă-mă, nu am vrut să par...
Înţeleg ce vreţi să spuneţi, dnă. Peralta.
Ce vreau să spun este că...
îmi doresc să te întorci înapoi teafăr, colonele.
Nu putem fără tine.
Te place, tată.
Cine? Dna. Peralta?. Femeia aia mă urăşte.
Tată. Ce?
Să pornim!
Să mergem.
Pe unde?
Sud, înapoi în Charleston.
Şi cum de ştii că sudul nu este în acea direcţie?
Muşchiul.
Creşte în nord... mai puţin soare.
Sudul.
Foarte bine.
Dar de asemenea ştii că, Charleston trebuie să fie unde?
La 650 de kilometri în linie dreaptă?
Şi dacă mergem 5 km pe oră,
timp de 10 ore pe zi, dacă găsim drumul...
ei vor căuta pe drumuri...
Locotenentul Fisher ne-a dat coordonatele cât am fost în aer.
Ce?
Spionul nu avea cum să ştie unde mergem.
Nu avea coordonatele. Nici noi nu aveam coordonatele.
Ştia către ce ne îndreptăm. Nu trebuia să ştie unde.
Profesore, ştii la fel de bine ca şi mine, că ei
sunt cu ochii pe cer, nu?
De ce le-a luat aşa de mult să ajungă la Keystone?
Este regele haosului, Mason.
Ştiai asta? Te urmăresc.
Nu încerca să îmi explici. Doar acceptă.
Încă îmi eşti dator cu un avion.
Ce ai găsit, fiule?
Sânge.
Descălecaţi.
Jeanne, Maggie, Hal, împrăştiaţi-vă.
Este încă proaspăt.
Aici.
Nu!
Matt, stai!
Nu este Anne.
Skitteri?
Ar putea fi. Nu sunt sigur.
Trebuie să o îngropăm.
Nici măcar nu o cunoaştem.
Nu contează.
Nu, Matt are dreptate. Nu putem pleca aşa de aici.
Haide, Hal. Dă-ne o mână de ajutor.
Doamne.
Ar trebui să ne stabilim aici pentru la noapte.
Nu, ar trebui să mergem.
Încă ne-au mai rămas câteva ore de lumină. Să mergem.
Nu, ar trebui să facem focul. Trebuie să mâncăm ceva.
În caz că ai uitat,
focul îi atrage.
Am putea muri de frig şi foame,
şi apoi nu va mai conta.
Te-ai înmuiat, Mason? Nu-i aşa de frig.
Va fi când soarele va apune.
Fă focul.
Da, în timp ce tu ce faci?
Ce s-a întâmplat, Pope. Nu ştii cum?
Ştii ceva?
Dacă vrei să faci focul aici,
domnule cercetaş, fă-ţi-l singur.
Nu ştii cum, nu-i aşa?
Cum ai supravieţuit atât de mult
fără să ştii cum să faci un foc?
Mi-l imaginez pe tânărul Tommy Mason
în sălbăticie cu tatăl său.
"Iată, fiul meu, miracolul focului."
Mi-l imaginez şi eu pe...
tânărul Johnny Pope stând în fund
făcând glumiţe în timp ce ceilalţi copii se jucau.
Tatăl meu nu a fost chiar tipul aventurier.
Prea ocupat cu munca sa, nu?
Deţinea un magazin de unelte.
N-a trecut de clasa a 7-a.
Dar îşi cunoştea sculele.
Sună a creşterea lui Norman Rockwell.
Tatăl meu a fost un beţivan.
Furios, însemnând beat.
Nu a fost nimic idilic la copilăria mea.
Cu excepţia faptului că am supravieţuit.
Este pentru copac.
Cred că ar trebui să spunem ceva.
Bine.
Nu ştiu cine a fost această femeie.
Dar nu a meritat să moară în acest fel.
Şi se află într-un loc mai bun. Amin.
Mă bucur că am găsit-o.
Crezi că a avut o familie?
Da. Probabil.
Sunt sigur că a fost o mamă bună.
Da, probabil că da.
Probabil că tocmai căuta hrană pentru copii ei.
Cum orice mamă bună ar fi făcut.
Înainte ca astea să se întâmple, probabil ar fi...
scos-o pe fiica ei la o îngheţată, după partida de volei,
chiar dacă ar fi pierdut jocul.
Şi-ar fi aşteptat fiica să vină acasă
de la prima ei întâlnire.
Nu pentru că îşi făcea griji pentru ea,
ci pentru că dorea să audă cum a fost.
Îi va lipsi.
Dar mereu va fi iubită.
Corect. S-o acoperim.
Dr. Kadar?
Roger?
Marina! Ştiu de ce eşti aici.
Ştii?
Şi cred că am totul aproape pregătit.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Testare.
Ce testare?
Lourdes, adică Dr. Delgado,
mi-a dat o listă cu toţi copiii
născuţi în ultimele şase luni în Charleston...
Opt ca să fiu mai exact...
Inclusiv, desigur, copilul Dr-ului Glass.
Şi apoi am comparat doar mostrele de ADN.
Doctore, acesta este un proiect foarte important,
şi aş vrea să putem discuta mai mult,
dar nu de asta sunt aici.
Bine.
Îmi pare rău. Ce este?
Asta construiesc Volmii.
Da. Cum de ai ştiut?
Nu este greu să îmi imaginez.
De unde ai aceste poze?
Nu are importanţă.
Ce este important este să îmi poţi spune exact
ce face acest lucru.
"Exact"? Din aceste poze?
Eşti singurul la care m-am gândit
că ar putea ştii.
Bine. Voi încerca.
Atât îţi cer.
Marina...
Da.
Tom Mason ştie ceva despre asta?
Da.
El mi-a cerut să vin aici.
Matt.
Nu mi-e foame.
Ar trebui să mănânci oricum.
Crezi că mama a murit singură?
Ca acea femeie?
Nu ştiu. Nu ştiu.
Sper că nu.
Îţi aminteşti ultima dată când ai văzut-o pe mama?
Da.
Am văzut-o plecând în acea dimineaţă...
prin fereastră.
Am reuşit să îi văd picioarele
de acolo de unde stăteam,
blugii ei roz, pe care tata i-a dat pentru acea campanie contra cancerului.
Da... îmi amintesc.
Următoarea dată când am văzut-o,
era culcată pe masa de picnic din curtea din spate
după ce tata a găsit-o.
Unul din pantofii ei lipseau.
Ar fi trebuit să caut acel pantof.
O vom găsi, nu?
Adică pe Anne.
Vom încerca.
Mănâncă.
Mulţumesc.
Pentru ce?
Că nu m-ai minţit.
Îţi spun, puţin vin,
lămâie şi usturoi,
piper roşu, şi va fi aproape comestibil.
Ai mai gătit, Mason?
Nu. Rebecca a gătit de cele mai multe ori.
Obişnuiam să prepar micul dejun pentru băieţi...
În zilele de sâmbătă, uneori.
Îmi plăcea mirosul de şuncă şi cartofi prăjiţi din casă.
Nu prea găteam când aveam copiii prin preajmă.
Aşa este. Ai doi copii, nu?
Un băiat şi o fată. Brandon şi Tanya.
Când i-ai văzut ultima dată?
Bine.
Acum cinci ani, înainte de invazie.
Eu şi băiatul meu lucram la o mini-bicicletă.
Avea această drăguţă clasică Honda
de la unchiul său.
Îi înlocuiam pinionul...
Dă-i puştiului un pic mai mult cuplu.
Conduce pe stradă, şi acest nemernic...
Într-un Cadillac... cu atât de mult,omule.
Aproape că am dat peste el, bine?
I-am mai spus acestui tip.
Aşa că l-am aruncat pe Brandon în camion.
L-am urmărit pe acest nemernic şi am ajuns la casa lui.
Iese din maşină.
I-am spus, "omule, avem copii care se joacă pe străzi."
Îmi spune, "da, ei bine, tunde-te.
Mai taci din gură."
Şi l-am lovit.
A căzut jos.
Şi...
De fapt... Am inceput să râd din cauză...
că îi suna capul ca un pepene...
când loveşte asfaltul.
Nu am să uit privirea de pe faţa lui Brandon.
Încercam să-l învăţ
cum să-şi ia singur apărarea, ştii?
Doar...doar asta făceam.
Ce s-a întâmplat cu tipul? V-a dat în judecată?
Nu, a sângerat pe carosabil.
A murit.
Ştii ceva, Mason?
Niciodată nu am fost făcut... pentru viaţa de familie...
Nu a fost treaba mea, ştii?
Şi închisoarea...
închisoarea a fost uşoară.
A fost ceva ce am înţeles.
Ştii tu, celălalt lucru...
Voiam să iau prima tură de veghe.
Nu ştiu în privinţa ta,
dar m-am săturat de picioare de broască.
Mă gândeam că mergem la epicurian de dimineaţă.
Crezi că este amuzant?
Nu este nimic amuzant în a mânca şerpi.
Măgarule.
Este o glumă, fraiere.
Crezi că acum suntem prieteni?
Am împărtăşit câteva poveşti, şi suntem fraţi de sânge?
Mişcă, Mason! Mişcă!
Ne flanchează.
Mi-a părut bine să te cunosc, Mason.
Dă-te din drum.
Nu. Am văzut acel film. Nici gând.
Ai o idee mai bună? Nu!
Vrei să mori?! Mai încearcă!
Să terminăm asta.
Să terminăm asta!
E terminat.
Ai câştigat.
Vrei să mori? Asta e tare.
Mason, chiar crezi...
că pleci de aici în alt fel?
Ce?
Este glezna mea.
Să ne uscăm.
Ce mai faci, Jeannie?
Nu ştiu.
Ce este?
Mă întrebam dacă aşa se termină totul.
Cum se termină ce?
Nu ne pot ucide. Nu ne pot domina.
Aşa că ne transformă în ei?
Crează o specie nouă, jumătate umană, jumătate extraterestră?
Nu ştiu.
Tată, trebuie să-mi promiţi ceva.
Ştii că dacă pot, o voi face.
Nu-i lăsa să mă ia, bine?
Ce tot spui?
Ştii tu.
Te rog.
Nu vreau să mă folosească drept...
doar promite-mi, că indiferent ce ar fi nu o vei face.
Niciodată.
Promit.
Descălecaţi.
Să ne împrăştiem. Să vedem ce e de văzut.
Eşti bine?
Da, sunt bine. De ce?
Te porţi ciudat în ultima vreme, atâta tot.
Asta nu prea are sens.
Adică, uite,. Anne şi copilul ar putea fi oriunde.
Dacă Anne nu vrea să fie găsită,
este destul de deşteaptă să nu fie găsită.
Trebuie să încercăm, nu?
Cred că da.
Urme de skitteri.
Şi câteva urme de oameni. Nu pot spune câţi.
Au luat-o.
Nu putem fi siguri, fiule.
Skitterii rebeli au spioni în sistemul esphenilor.
Dacă cineva le poate găsi pe Anne şi Lexie, ei sunt.
Dacă sunt în viaţă.
Ascultă. Anne şi sora ta sunt bine.
Bine?
Cum poţi fi sigur?
Deoarece dacă nu erau, le-am fi găsit.
Acum, nu renunţăm la speranţă.
Să nu o faci. Şi acesta e un ordin.
Da, dle.
Când ne vom întoarce, vom vorbi cu prietenii tăi Skitteri.
Şi vom lansa acei spioni rebeli.
Să ne îndreptăm spre casă.
Dă-mi centura.
Trebuie să fie un dispozitiv de urmărire în avion.
Este singura explicaţie.
Ce tot spui?
Aşa au ştiut că ne aflam în Keystone.
Trebuie să uiţi asta, Mason.
Nu mai contează.
O să te strângă.
Trebuie să ne mişcăm.
Să mergem. Pune nişte greutate în asta.
Hai. Ai înţeles?
La naiba, Mason. Nu avem nicio şansă.
Uite, Mason, trebuie să mergem.
Mă auzi? Vom muri aici.
Trebuie să mergem, şi trebuie să mergem acum.
Du-te. Nu. Haide.
Nu plec fără tine. Asta nu se va întâmpla.
Încă o dată. Hai. Să mergem. Să facem asta
Doar du-te. Ai obţinut ce voiai.
Poţi să scapi din pădure.
Nu va funcţiona astfel.
Te vei scula din fund,
te vei îmbrăca, şi ne vom mişca.
Îmi eşti dator un avion. Asta este.
Acesta este singurul motiv pentru care te scot de aici.
Înţelegi asta? Ce vei face cu un avion?
Ai motociclete. Ai Humvie.
Poţi pleca din Charleston când doreşti.
De ce nu te duci?
Dacă am făcut toate astea,
cred că mi-ar lipsi una din cele mai amuzante aventuri.
Cred că este plăcut să fii John Pope,
să trăieşti fără responsabilităţi,
fără răspundere, şi fără simţul obligaţiei,
fără simţul datoriei, fără simţul onoarei
şi fără remuşcări!
Asta trebuie să fie plăcut! Taci.
Eşti un fals! Eşti un pretins!
Eşti un laş.
Voi muri aici.
Tu vei muri aici deoarece nu ai tupeul
să pleci de aici fără mine!
Nu-mi place acea privire.
Nu se potriveşte.
Ce nu se potriveşte?
Să spunem că ai avea un toaster
şi vrei ca eu să ţi-l aprind.
Aparatura casei ţine între 300 şi 900 watti.
Deci asta ofer. Este tot ce ofer.
Aş face efortul să creez un sistem care oferă,
să zicem 25.000 watti,
ceea ce ar fi suficient să ducă un cuptor electric,
deoarece ar fi... suprasolicitat.
Şi acest aparat, este suprasolicitat?
Acest lucru de aici este conectat,
ca un fel de acumulator masiv.
Este ca un dispozitiv de stocare a energiei.
Şi dacă această armă foloseşte armătură plasmatică...
şi cred că asta face, atunci...
Nu ar avea nevoie de atât de multă putere,
nici pe departe.
Ar fi...
Ar fi suprasarcină.
Exact.
Deci, poate că asta nu este ceea ce credem că este?
Sau ceea ce Volmii ne spun că este.
Ce ne spun Volmii că este?
Nu ştiu.
Nu ştii?
Tom Mason nu ţi-a cerut să verifici asta?
Nu, nu a făcut-o.
Şi ar fi trebuit.
Ar fi trebuit să ne spună.
Mulţumes, Doctore.
Bănuiesc că nu vei spune nimănui despre asta.
Cred că ar fi cel mai bine.
Apropo, am rezultatele ADN,
dacă eşti interesată.
Rezultate?
Rezultatele ADN de la noii născuţi.
Şi?
Cu toţii sunt negativi, mai puţin al familiei Glass.
Asta e bine.
Da. Cred că este.
Cred că este foarte bine.
Tată. Tată, trebuie să te scoli. Cum m-aţi găsit?
Sunt aici. Trebuie să mergem. Cine este aici?
Nu avem prea mult timp. Trebuie să te scoli.
Unde este Anne? Unde este Lexie?
Au nevoie de ajutorul tău. Trebuie să te scoli acum! Hai, tată!
Unul din voi nu merge acasă în seara asta.
Eşti tu? Sau tu?
Este un singur lucru pe această planetă
pe care nu suport mai mult ca tine, Mason.
Şi aceia sunt Skitterii.
Aproape am ajuns.
Nu este un Harley, dar merge.
De asemenea este... destul combustibil în ea.
Ar putea să ne ducă acasă.
Foştii proprietari ai dubiţei nu erau prea...
rafinaţi...
Dar o ţineau bine aprovizionată.
Ţine.
Hopurile se simt ca naiba.
Asta e pentru mama.
Nu mai vorbim despre ea.
Ai observat?
Da.
Cum se face?
Nu ştiu.
Ce s-a întâmplat?
Nu vreau să fiu singur, Ben.
Ca acea doamnă.
Nu vreau.
Nu vreau să fiu...
mort cu faţa în jos, şi îngropat de nişte străini.
Stai! Stai unde eşti!
Nu veni mai aproape!
Nu trage!
Este Tom Mason.
Intrăm. Este preşedintele.
E preşedintele Mason!
Ce s-a întâmplat?
Am rămas fără combustibil.
De cât timp sunt leşinat?
De două zile.
De cât timp stai aici?
De două zile.
Am supravieţuit.
Îmi pare rău să te dezamăgesc.
Cred că ar trebui să ne potrivim poveştile.
Şi ce poveste ar fi?
Mi-ai salvat pielea. Şi eu pe a ta.
Cred că suntem chit.
Ştii ce se spune despre egalitate.
Este ca şi cum ţi-ai pupa sora.
Asta da vedere pentru ochi trişti.
Mă bucur să te văd.
Pope m-a informat...
Generalul Bressler...
Am auzit că zborul lui va salvat vieţile.
Este adevărat.
Aţi aflat ceva de Cochise sau preşedinte?
Nu este nimic la radio.
Presupun că i-aţi contactat pe Volmi.
Îl caută.
Bine ai revenit.
Mă doare puţin capul, doctore.
În afară de asta, sunt bine.
Dacă nu vă deranjează, domnilor,
am ceva treabă de făcut.
Pope.
Următorul coş câştigă.
Cum te simţi?
Ca şi cum aş fi supravieţuit unei prăbuşiri cu avionul.
Când pot să plec de aici?
Nu pentru următoarele două zile.
Erai destul de deshidratat şi va mai dura câteva zile
până ce vei putea să calci în acea gleznă.
Tată!
Mă bucur să te văd din nou, tată.
Mă bucur că ai reuşit.
Da, şi eu mă bucur.
Unde-i Anne? Unde-i Alexis?
Dan, unde-i Anne?
Nu îmi este uşor să îţi spun, Tom,
dar o voi spune.
Anne şi Alexis lipsesc, au dispărut.