Anterior în Dexter...
O, Doamne!
- Dexter, ce mama mă-sii? - Travis era aici, m-a atacat.
Când m-am gândit la tot ce a făcut,
i-am dorit moartea, aşa că l-am omorât.
Trebuie să anunţ asta.
Poate c-ar trebui să scăpăm de cadavru. Benzină, foc...
Se va şterge orice urmă de-a noastră.
Niciodată n-am vrut să treacă prin aşa ceva, Dex.
Nici eu.
Am găsit o lamelă cu sânge
identică cu cea găsită în maşina lui Doakes.
Răufăcătorii încă lipsesc, iar Doakes...
A fost Măcelarul din golf. Punct.
Trebuie să-mi păstrez secretul în siguranţă.
Altfel, viaţa mea... a ei... niciodată nu va mai fi la fel.
Eşti un criminal în serie?
Omor doar anumiţi oameni.
O, Doamne! Tu eşti Măcelarul din golf?
Tata m-a învăţat. Mi-a dat un cod.
Tata ştia?
Eşti ca un magnet. Lucrurile rele se ţin scai de tine.
Dexter e un analist al stropilor de sânge,
iar Doakes a crezut mereu că era ceva ciudat la Dexter.
Dacă Doakes era pe urmele lui?
Măcelarul din golf. Maria crede că ai putea fi tu.
Eu?
Hannah McKay. A înjunghiat o femeie de cinci ori.
Nu vreau decât să-i dau ce merită.
Fă ce trebuie.
Eşti singura de care nu trebuie să mă ascund.
Poate că tu mă înţelegi mai bine decât o fac eu.
Te iubesc.
Fiindcă e o criminală în serie?
Dacă mă iubeşti, vei accepta asta.
Dacă te iubesc? Sunt îndrăgostită de tine!
Debra a avut un accident de maşină.
Ai otrăvit-o pe Debra.
- Trebuia să mă alegi pe mine. - E sora mea.
La revedere, Dexter.
Imagini luate înainte ca pompierii
să fie anunţaţi că a luat foc biserica.
Ce făceai acolo, locotenent?
Suntem în belea chiar aşa de mult?
Dacă DVD-ul ăla e tot ce are, mă descurc.
LaGuerta e nevinovată. Nici pe departe nu se potriveşte codului.
E singura opţiune.
Hector Estrada.
- Aveam 3 ani când mi-ai omorât mama. - Eşti Dicky Moser!
Dexter Moser.
Mai trebuie să omor pe cineva.
Nu-i aşa de uşor.
Nu trebuie să plătească Deb pentru faptele mele.
Dexter, sunt Deb. Te rog să nu faci nimic.
Care-i planul?
Am folosit arma ei să-l împuşc pe Estrada în rană.
Voi folosi arma lui Estrada ca s-o împuşc pe LaGuerta.
- Deb... - Dexter...
- N-ar trebui să te afli aici. - De ce n-ar trebui să fiu aici?
Împuşcă-l, Debra.
Trebuie să-i pui capăt. Împuşcă-l.
Stai!
Fă-o, Debra. Împuşcă-l.
Hai, împuşcă-l!
Tu nu eşti aşa. Eşti un om bun.
Nu semeni cu el.
Doboară-l!
Tot ce-a spus e adevărat.
Tu eşti un om bun.
Fă ce trebuie.
" O ZI MINUNATĂ"
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes & Dobra
www. titrari. ro titrări Team
Nimic nu se compară cu o criză, ca să realizezi cine eşti.
Unui om bun i-ar părea rău de moartea lui LaGuerta.
Adevărul e că mi-a rezolvat toate problemele.
M-a pus din nou pe linia de plutire.
În cele şase luni care au trecut de atunci,
am antrenat echipa lui Harrison la un campionat de fotbal...
am refăcut echipa de bowling...
mi-am făcut noi prieteni.
Sunt un supravieţuitor.
Şi-a ales o carieră în poliţie.
Şi ştiu precis că n-a regretat nici măcar o zi.
E o alegere pe care nimeni n-o face uşor.
- Va veni şi mătuşa Deb? - Nu cred.
Dar ne vom întâIni cu ea curând.
Maria a fost importantă pentru mine.
A fost o poliţistă bună. A fost şefa mea.
Şi soţia mea, o perioadă scurtă.
Dar, în primul rând, mi-a fost prietenă.
Îmi lipseşti, Maria.
Tuturor ne lipseşti.
Te salutăm cu mult respect.
Îţi mulţumesc, locotenent Batista.
Acum, am dori să prezentăm
acest frumos monument, în onoarea ei.
Doamnelor şi domnilor, colegi ofiţeri,
vă prezint Banca căpitan Maria LaGuerta.
Noi plecăm la cursul de înot.
- Spune-i pa-pa lui tati. - Pa-pa, tati.
- Ne vedem după serviciu, Harrison. - Bine.
O bancă. De ce o bancă?
Merita ceva mai mult decât un loc unde oamenii să-şi parcheze fundurile.
- E o bancă drăguţă. - E din beton, foarte robustă.
Le poţi cumpăra în parcarea de la Home Depot.
- Scuză-mă, am fost insensibil? - Nu, exact asta am vrut să spun.
Totul pare atât de... rece.
Frate... Văd că încă te doare.
Bine, uite ce e, în primul rând, e ciudat să te-aud vorbind în spaniolă.
În al doilea rând, nu mă mai atinge.
Au trecut şase luni şi ţi-e greu să treci peste.
Cum pot trece peste?
Sufrageria mea e plină cu lucruri de-ale ei.
Are dreptate, ştii? Au trecut 6 luni. Poate ar trebui să scapi de ele.
Şi apoi? Ea dispare, pur şi simplu?
Dex, speram să vină şi sora ta.
Deb cum se simte?
A vrut să vină, dar are mult de lucru.
Se simte mai bine?
- Da, minunat. - Mă bucur să aud asta.
I-a picat cam greu moartea lui LaGuerta.
Cu toate că nu păreau foarte apropiate.
Nu poţi şti cum vei reacţiona.
Când Mike Anderson a fost omorât,
am vrut să las baltă toate astea.
Moartea Mariei m-a adus înapoi.
M-a făcut să-mi doresc doar să-i prind pe răufăcători.
Nu-ţi pot spune de câte ori am vrut să fac ce a făcut Deb.
Să plec de aici la masă şi să nu mă mai întorc niciodată.
Deb poate fi impulsivă uneori.
Spune-i să mai treacă pe aici. Nu e la fel fără ea.
Înainte suna aproape în fiecare zi, ca să ceară o favoare.
Dar n-am mai vorbit cu ea de câteva săptămâni bune.
- De ce? - E plecată din oraş.
- Aşa-i. E la Keys. - Nu, e la Fort Lauderdale.
Aşa-i. Fort Lauderdale.
Când se întoarce, hai să organizăm ceva. Ne-ar face plăcere să o vedem.
Da, aşa e. Am să-i spun.
Sunt Deb. Lasă un mesaj.
Cutia poştală a abonatului e plină.
Vince! Îmi poţi ţine locul în dimineaţa asta?
Mereu o fac.
Deb trece prin asta în felul său.
Aş vrea doar să vorbim, din când în când.
Trebuia să fie pentru amândoi.
Scuze, m-am lăsat dusă de val.
Va trebui să împarţi.
- Trebuie să răspund. Sunt afaceri. - Bine.
Da.
Nu, n-o împart. Totul sau nimic.
Ăsta-i cel mai bun preţ.
N-ai mai lucrat cu mine, dar ştii că-i o afacere corectă.
E 11:47.
Ai timp până mâine la aceeaşi oră.
Amatorii naibii! Ce s-a întâmplat cu oamenii normali?
Nu ştiu, au dispărut.
Partea nostimă e că a fi intermediar nu pare o ocupaţie pe termen lung.
- Dar tipul ăsta? E de încredere? - E cineva de încredere?
- Dacă vrei, te acopăr eu. - Nu vreau să te implic.
Da, dar sunt deja...
Apreciez...
dar mă descurc.
- Ce vrei să faci azi? - De preferat ceva cu tine în bikini.
De ce nu închiriem o barcă?
De la un ponton, o chestie mică...
Am putea ieşi să ne relaxăm pe apă.
Nu, hai să luăm ceva rapid. O barcă cu motor.
Am putea enerva vasele de croazieră.
Îţi place să creezi probleme, aşa-i?
Nu mă pot abţine.
- E ciudat ce se întâmplă. - La ce te referi?
Când te-am întâInit, eram în barul acela de aproape o oră.
Tocmai voiam să plec.
- Apoi ai intrat tu. - Da, aşa e.
E haios cum ceva atât de simplu,
tu intrând pe uşă, chiar la momentul potrivit,
poate schimba brusc totul.
Da...
- Ce cauţi aici, Dexter? - Poate e înăuntru. Ştii prin ce trece.
Ar fi putut... face ceva.
Deb, eşti aici?
Nu-i aici, Dexter.
- Te-a rugat s-o laşi în pace. - Pentru cât timp?
N-am mai vorbit cu ea de o lună.
N-am mai văzut-o de două luni.
- A dispărut. - S-a ascuns de tine, Dexter.
Asta-i hotărârea ei.
Ce-i asta?
Xanax... Paxil...
Adderall... şi iar Xanax.
De la doctori diferiţi.
Şi marijuana.
Minunat, amestecă tot rahatul ăsta.
Trebuie s-o găsesc.
Dexter, tu eşti problema, nu soluţia.
Cel mai bine, pentru Debra, e să stai departe de ea.
Numai eu ştiu ce s-a întâmplat. Sunt singurul care o poate ajuta.
Are nevoie de mine.
Sunt Deb. Lasă un mesaj.
Căsuţa vocală a abonatului e plină.
Trebuie s-o găsesc.
Bună ziua. Vă pot ajuta?
- Da, sunt... - Dexter Morgan.
- Elway... Drăguţ loc. - Mulţumesc.
Da, e un pas mare, de la Biroul Furturi al Poliţiei Miami, nu?
Şi e o schimbare bună şi pentru Deb.
Foarte inteligent din partea ei să treacă în sectorul privat.
- E aici? - Nu.
- Ştii când se va întoarce? - N-am idee.
Nu-mi place când dispare aşa.
- Adică? - Adică nu prea vine pe aici.
De când nu mai ştii nimic de ea?
De câteva săptămâni, cel puţin.
- Asta e normal? - Sigur că nu. Vorbim de Debra Morgan.
Nimic nu e "normal" când e vorba de ea, dar aşa am stabilit când am angajat-o.
E propriul ei şef, îşi alege cazurile la care vrea să lucreze
şi vine când vrea. Dar...
Dar ce?
N-au trecut niciodată două săptămâni până să mă sune.
La ce caz lucrează?
Un furt... Un hoţ care a fugit după ce ieşise pe cauţiune.
Numele lui este... Briggs. Andrew Briggs.
Vânătoare de recompense?
- Nu e sub nivelul ei? - Mie-mi spui?
Am încercat să-i dau clienţi mai mari, cazuri mai importante,
dar pare să-i placă munca de jos.
Sora ta caută senzaţii tari.
- Serios? - Sunt bani câştigaţi uşor.
la un procent din tot ce aduce, aşa că...
- Ce-mi mai poţi spune despre caz? - Nu am ce să-ţi mai spun.
ÎI găseşte pe tip şi-l aduce înapoi.
Dacă aduce înapoi şi bijuteriile, primeşte o cotă parte.
- Asta-i tot ce ştii? - Ţi-am spus, nu prea vine aici, aşa că...
Trebuie să plec.
Dacă ai veşti de la ea, sună-mă, da?
Aşa o voi găsi şi pe Deb?
Moartă şi singură?
- Te uiţi la fundul meu? - Nu!
- Adică da. Ce mărime porţi? - Nu e treaba ta.
Am toate hainele Mariei şi m-am gândit că poate...
Da, nu e... Nu-i stilul tău, am înţeles.
Ei îi plăceau culorile.
Ce avem?
Robert Bailey, 42 de ani, locuia în Miami.
Ucis cu un singur foc de armă, tras în piept, chiar deasupra inimii.
Judecând după urma rănii,
ţeava pistolului era în contact cu pieptul victimei, când s-a tras.
- Sinucidere? - A fost ucis în alt loc şi aruncat aici.
Oasele parietale şi occipitale tăiate...
Partea din spate a craniului scoasă.
E ciudat.
Şi...
se pare că o bucată a fost scobită, cu un cuţitaş pentru pepeni.
- Şi mai ciudat. - Avem o armă.
Cineva îI împuşcă pe tipul ăsta,
îi despică craniul şi se joacă cu creierul lui.
A luat cadavrul şi arma
şi le-a adus până aici.
- De ce? - Oamenii sunt nebuni.
Cred c-am terminat aici.
Verificaţi arma pentru amprente şi ADN.
Cu ploaia...
Da, verificaţi oricum.
- Dexter, mai cercetaţi cadavrul. - Aşa vom face.
- Sunt Deb. Lăsaţi un mesaj. - Căsuţa vocală a abonatului e plină.
Unde naiba eşti, Deb?
Andrew Briggs. Cel pe care-l caută Deb.
L-a lovit în cap pe paznic, apoi a jefuit un magazin de bijuterii.
A dispărut cu marfă de peste jumătate de milion, nerecuperată.
A ieşit pe cauţiune, dar e mereu pe fugă de atunci.
Arestat de trei ori pentru vătămare corporală.
L-a băgat pe unul în spital, cu maxilarul rupt.
Tipul ăsta e periculos.
Oare Debra s-a implicat prea mult?
"Parola"?
Nu.
"A naibii parolă".
Începem!
De trei săptămâni, face cumpărături doar la Fort Lauderdale.
Mai ales la El Mercado, pe Strada Est nr. 4.
A fost acolo ieri după amiază.
Ajung în jumătate de oră.
Ăsta e tipul pe care trebuia să-l aresteze.
Ce fel de tequila îţi place?
Din cea care te face să cazi lat.
Să văd ce pot face.
Ce mama mă-sii?
Deb, ce se întâmplă?
Lucrez la un caz. Dispari!
L-ai găsit pe tip. De ce nu l-ai arestat?
- De unde naiba ştii tu ce fac eu? - Am vorbit cu Elway.
Ai vorbit cu Elway?
Când mi-a spus că n-are veşti de la tine, mi-a fost frică să nu fi păţit ceva.
Sunt bine. leşi naibii afară.
Deb, n-am vorbit cu tine de săptămâni bune.
Nu-mi răspunzi la apeluri.
Ai ratat şi comemorarea lui LaGuerta.
lisuse Hristoase, oare de ce?
Şi vrei să-ţi ştergi mesajele de pe mobil? Nimeni nu ştie de tine.
Da, mă apropii de Briggs,
ca să pun mâna pe bijuterii în timp util, bine?
Lucrez la un caz. De ce naiba nu pleci, înainte să strici tot?
Faci sex cu tipul ăla?
Ce naiba? Nu-i treaba ta ce fac eu cu viaţa mea.
Du-te!
Nu, nu plec.
Să te ia naiba.
Vrei să ştii de ce nu-ţi răspund la apeluri?
Pentru că nu vreau să vorbesc cu tine.
Şi chiar nu vreau să te văd.
- De ce? - De ce?
Pentru că m-ai făcut să-mi stric părerea despre mine.
- Şi te urăsc pentru asta. - Ba nu mă urăşti.
Am împuşcat pe cine nu trebuia, în containerul acela.
- Cine-i tipul ăsta? - Un fraier.
E vreo problemă?
Să mergem.
Nu mă urăşte. E întoarsă pe dos. Nu ştie ce face.
Nu-i treaba ta, Dex.
Foloseşte slujba asta ca pe-o cale de scăpare.
Nu poate uita ce s-a întâmplat. S- a pierdut, tată.
Tu i-ai făcut asta. Nu înrăutăţi situaţia! Las-o în pace!
- Nenorocitul ăla mi-a tăiat faţa. - Dexter, ce faci?
- Ce s-a întâmplat? - Mi-ai tăiat faţa.
Îmi cer scuze, nu am...
Ţi-ai pierdut controlul, Dexter.
Ştie ce-a făcut.
Du-te acasă, fiule.
Chiar acolo...
Opreşte-te!
Nu te opri, nu te opri...
- Nu te opri... - Jamie, am venit.
O, Doamne... te-ai oprit.
- Cineva tocmai a intrat. - E doar Angel.
- Şi acum ce? - Ce e?
Nu pot face sex, cu şeful în camera de alături.
- Pentru mine nu contează. - Da, pentru că eşti supraom.
Haide...
Joey, şansa ca cineva să afle micul nostru secret...
Asta nu se va întâmpla.
- Aşa e mai distractiv... - Nu-i adevărat.
Treci pe la mine mâine dimineaţă, ca să terminăm, da?
Nu pot, trebuie să fiu la Dexter, la ora 7:00.
Poftim?
La naiba!
Fă-mi o favoare.
Distrage-i atenţia, ca să ies pe uşa laterală.
- Şi cum să fac asta? - Aruncă nişte şorici pe podea.
Îmi rămâi dator.
Bună!
Eşti transpirată.
Da...
E bine că faci gimnastică.
Da, fac un pic de cardio.
Ce vei face cu lucrurile Mariei?
- Nu-ţi face griji, până mâine dispar. - Unde?
Mâine, la prima oră, vin cei de la organizaţiile de caritate.
E trist, totuşi...
O viaţă întreagă ambalată în nişte cutii.
Ştii, poate că...
ar trebui să alegi câteva lucruri şi să le păstrezi.
- Haide, cred că ar fi bine. - Ai dreptate.
Mandate...
De ascultare a mobilelor lui Dexter şi Deb.
N-a renunţat, până la urmă.
Urmărindu-l pe Estrada de una singură...
asta a omorât-o.
Dar asta era ea, Angel.
- Da. - Poliţistă.
Asta era.
Deb ar trebui să fie acolo, să ţină şedinţa asta.
Trebuie să găsesc o cale de a ajunge la ea.
Asta nu arată bine.
Cine crezi că e?
Ghici ghicitoarea mea.
Îmbrăcată în Dolce & Gabbana, pe interior...
Nu poţi vorbi ca un om normal?
Toată lumea, atenţie, vă rog.
După cum vedeţi, avem un oaspete.
Dr. Evelyn Vogel.
Ne-am cunoscut când era consultant la un caz.
Pe atunci, majoritatea dintre voi eraţi la liceu.
Dr. Vogel a fost plecată din Miami câţiva ani,
dar acum s-a întors şi s-a oferit
să expertizeze cadavrul nostru recent.
Dar investigăm de numai o zi.
N-am venit să vă calc pe bătături, locotenent.
E neoficial. Evelyn e neuropsihiatru.
A fost consultant la numeroase cazuri importante, de-a lungul anilor.
Şi a scris un manual important referitor la creierul psihopaţilor.
De-asta vă ştiu!
- Lucrările dvs sunt clasice. - Mulţumesc.
În mod normal, nu m-aş insera într-o investigaţie.
A spus "nu m-aş insera".
Dar, când am citit în ziar despre cadavru,
a existat un aspect al acestei crime
pe care l-am găsit deosebit de interesant.
Vince, adu radiografia pe care au trimis-o legiştii.
Mulţumesc.
Vedeţi partea asta?
Este cortexul anterior insular.
Partea creierului care procesează empatia.
lar caracteristica principală a unui psihopat este...
Nu au empatie.
Ei nu au empatie.
Acum, este posibil ca asta să fie doar o coincidenţă,
dar, dacă cineva s-a chinuit să extragă, cu mare grijă, un fragment din creier,
atunci acea persoană s-a gândit înainte ce parte va extrage.
- Cum credeţi că a făcut-o? - E prea devreme să mă pronunţ,
dar poate că a dorit să facă un fel de experiment.
Sau poate că acesta e doar un mesaj.
N-ar fi primul ucigaş care să comunice prin victima sa.
- Cine a fost victima? - Robert Bailey. Mecanic.
După spusele soţiei lui, era dispărut de aproape o săptămână.
Creierul a fost disecat cât victima era încă în viaţă?
Autopsia a arătat că a fost post-mortem.
La autopsia preliminară s-au mai găsit vânătăi pe pumni şi pe genunchi.
Asta ar putea indica faptul că victima a fost captivă într-un spaţiu mic.
Nu era absolut nimic în stomacul victimei,
ceea ce indică deshidratarea.
Victima dispăruse de cinci zile.
Deci, un ritual complex, înainte de crimă, al unui ugigaş în serie.
Există un singur cadavru. De unde ştiţi că e un ucigaş în serie?
Mă îndoiesc că e prima lui crimă. Primele sunt mai spontane.
Asta a fost planificată de mult. S-a gândit mult la asta.
Căutăm un individ cu vârsta de 30 de ani, cel puţin.
Inteligent, organizat... E mândru de ceea ce face.
Cred că jubilează la gândul că vorbim de el acum.
- Crezi că vor mai fi şi alte crime? - M-ar surprinde să nu fie.
Vreun suspect?
Nu sunt amprente pe armă. A stat toată noaptea în ploaie.
La fel şi cu cadavrul. Căutăm în continuare ADN.
Să extindem interogatoriile. Vorbiţi cu prietenii şi colegii victimei.
Trebuie să aflăm unde l-a întâInit pe ucigaş.
- Masuka, când vin rezultatele... - O să le ai pe birou.
Dexter, tu te ocupi de ADN.
Am auzit că FBI-ul îi spune "dresoarea de psihopaţi".
- Suntem norocoşi s-o avem la caz. - Da... foarte norocoşi.
Dr. Evelyn Vogel. Neuropsihiatru, lector...
Tocmai şi-a publicat a treia carte.
E ultima persoană căreia ar trebui să-i atrag atenţia.
Ce crezi?
- E frumoasă, nu? - Cred că da.
Maria o ţinea mereu în birou.
Vreau s-o iei tu, ca să-ţi aminteşti de ea.
Mulţumesc. E frumos.
- Încă n-ai iertat-o, nu? - E complicat.
Nu-i nimic. Înţeleg.
Dar dacă n-o poţi lua de dragul ei, fă-o pentru mine.
Mă voi simţi mai bine.
Ştiu că apele erau tulburi între voi, înainte ca tragica ei moarte...
Tragica ei moarte... Maria a murit fiindcă şi-a băgat nasul unde nu trebuia!
Nu ştiu de ce am spus asta. Îmi pare rău.
Sper să găseşti în inima ta puterea s-o ierţi.
Dex, amice!
- Vogel vrea să te vadă la morgă. - Minunat.
El Sapo...
Salut, dle Broscoi.
Aşteaptă aici. O să vorbesc cu el afară.
- Îi vinzi marfa? - N-o am la mine. O să-i fac o prezentare.
Bună, Deb.
- A trecut ceva vreme. Ce faci? - Lucrez la un caz. Andrew Briggs.
- Numai afaceri, nu? - N-am timp acum, bine?
Poţi să cauţi pentru mine un tip, El Sapo?
Aşteaptă.
- Cine e? - Un intermediar.
O să vorbesc cu cei de la Furturi.
Cu plăcere.
- Cum a mers? - Voi fi bogat.
Dr. Vogel?
Am fost anunţat că vreţi să mă vedeţi.
Da. Mulţumesc că ai venit.
Mă întrebam dacă ai avut succes cu găsirea de ADN pe cadavru.
Nu. Am găsit fire de păr, dar aparţineau victimei.
Criminalul va trebui prins ca pe vremuri. Pe terenul lui.
Presupun.
- Quinn şi Batista au avut succes? - Nu, din câte ştiu.
Victima avea o viaţă liniştită. Nu avea duşmani.
Criminalii în serie nu au duşmani.
Oricine este o potenţială victimă.
Dacă aveţi nevoie de ceva, sunaţi. Oricine de la laborator vă poate ajuta.
Voiam să aflu părerea ta despre caz.
A mea? De ce? Eu sunt tipul cu sângele.
Tipul cu sângele... Cum ai ajuns aici?
Tatăl meu era poliţist. Nu m-a încurajat să fiu ca el.
Analiza petelor de sânge părea mai potrivită.
Şi eu am vrut să fiu legist.
Dar am decis să aleg neuroştiinţele.
Psihopaţii...
Amândoi am ales omuciderea.
Poate că suntem amândoi puţin cam nebuni.
Poate.
Cercetători nebuni, pentru care asta e o masă biologică.
O parte anatomică.
Dar, într-un fel, prin conlucrarea neuronilor,
se iveşte ceva intangibil. Sentimentele.
Încrederea, moralitatea şi dragostea.
Asta dacă nu eşti psihopat.
Dar, chiar şi aşa, apare un anumit cod moral.
Cum a fost cu Măcelarul din golf.
Cum era?
- Cine? - Măcelarul din golf.
James Doakes.
Dacă nu mă înşel, a lucrat cu tine. Aici, la poliţia din Miami.
Era irascibil. Se aprindea repede.
Nu pot să cred asta.
Un psihopat nu e conectat la sentimentele sale.
- Nu se înfurie repede. - Poate că nu era psihopat.
Ba da, Măcelarul din golf era clar psihopat.
Sigur era, după felul în care se manifesta.
Dar a fost unul ciudat, cu siguranţă.
Tu eşti experta.
Doar felul în care-şi alegea victimele...
Persoane care, în general, aveau un trecut infracţional.
Asta arată un cod moral puternic întipărit.
Te face să crezi că avea un anumit set de reguli.
Set de reguli?
Da, clar nu era o alegere morală. Psihopaţii nu au conştiinţă.
Altfel, de ce ar ucide aşa?
Ca să poată...
să scape nepedepsit?
Oamenii nu simt lipsa criminalilor când dispar.
Doakes fusese în trupele speciale. Poate de acolo a adoptat asta.
Poate că da.
Ar fi un studiu de caz interesant.
- Mi-ar fi plăcut să-l interoghez. - Regret.
Aştept cu nerăbdare să lucrez cu tine, Dexter Morgan.
Da? Dexter...
- Salut. - Intră, intră.
Mulţumesc.
- Această Evelyn Vogel... - Chiar arată bine.
- O cunoaşteţi? - Da, o cunosc.
Ne-a fost consultant la câteva cazuri când eram căpitan de poliţie.
Apoi s-a mutat în Anglia. N-am mai vorbit cu ea de ani de zile.
Şi de ce a venit acum?
Deoarece un ucigaş a luat o parte din creierul unei victime?
M-a sunat din senin şi mi-a spus că s-a mutat aici acum un an.
M-a invitat la masă, i-am explicat cazul şi s-a oferit să ajute.
- De ce, e pisăloagă? - Nu.
Voiam să văd dacă ne e de folos sau nu.
E inteligentă.
- Foloseşte-o în avantajul tău. - Aşa voi face.
De ce credeţi că a sunat, aşa, din senin?
Poate că s-au aliniat stelele.
Poate că Mercur e retrograd. Chiar nu-mi pasă de ce a sunat.
Aşa e în poliţie. Accepţi orice ajutor gratuit.
N-o lăsa să-ţi scape, Dexter.
Bine.
Dacă eu sunt motivul pentru care e aici?
Când mai vorbeşti cu sora ta, îi spui să-şi verifice mesajele?
Mi-a cerut ajutorul, iar acum nu pot da de ea.
Da.
E vorba de Briggs?
Mi-a spus să caut un tip, El Sapo. La Furturi n-au auzit de el.
Ştiu doar că Briggs a jefuit magazinul care nu trebuia.
Era al unui mafiot.
Acum nu mai găseşte clienţi, în afară de El Sapo.
Bine.
El Sapo.
Tati!
Bună, Harrison!
- Ce surpriză plăcută! - Nu-i o surpriză. Am discutat asta.
Chiar?
Dex, ştii că-mi place să lucrez pentru tine,
dar uneori am nevoie de o noapte liberă.
- Da. Am discutat. - Bun. Am cina aici.
Spaghete cu chiftele, păstăi şi budincă de ciocolată.
În legătură cu seara asta...
Harrison, astea sunt lucrurile lui tati.
- Ce-i asta? - E o centrifugă scumpă.
Hai să-ţi pun să mănânci.
- Budincă! - După cină.
Alo?
Credeam că m-am făcut înţeles. Vii aici cu banii şi-ţi dau marfa.
Da, voi fi singur.
Nenorocitul de El Sapo e El Idiot.
Când vine aici, te ascunzi. Bine, iubito?
- De ce? - Nu-l cunosc. Ar putea fi violent.
- Vreau să vin cu tine. - Am mai discutat asta.
Nu fac nimic ce te-ar putea răni.
Mă întâInesc cu el afară.
Aşteaptă aici.
Îmi place la nebunie tipul ăsta!
El Sapo... Numele real e Javier Guzman.
Harrison, te rog.
Hoţul nu ştia numele El Sapo, fiindcă nu e un intermediar.
E un asasin.
lisuse, Harrison!
Uite ce ai făcut!
lartă-mă.
Nu-i nimic.
lartă-mă că am ţipat la tine. Nu-i nimic.
Lasă-mă puţin.
- Sunt Deb. Lasă un mesaj. - Căsuţa vocală e plină.
Vino. Plecăm.
Dacă Deb e cu Briggs când apare El Sapo,
s- ar putea s-o ucidă şi pe ea.
Sunt Joey Quinn. Uimeşte-mă.
Quinn, sunt Dexter. Sună-mă.
Ce mama dracu'?
Da, vin!
Ce dracu'?
L- ai adus şi pe puşti.
- Ce se petrece? - N-ai răspuns la telefon.
- Da, am puţină treabă aici. - Trebuie s-o găsesc pe Deb.
- Şi de ce ai nevoie de mine? - Nu ştiu unde e.
- Cum adică nu ştii? - Pur şi simplu nu ştiu.
Ştiu că-i în Fort Lauderdale. Vreau să ştiu unde stă.
Ziceai că vorbeşte cu tine. Ştii unde e?
Ultima oară spunea că e la Pink Motel.
- O văgăună. - Mulţumesc. Haide.
Era Dexter?
Da, o căuta pe Deb. Al naibii de ciudat.
Nu vreau să vorbim despre asta. Vino încoace.
Dumnezeule! De ce-i toată lumea împotriva noastră?
Ignoră-l.
Sunt Jamie Batista. Vă rog să lăsaţi un mesaj.
lisuse!
Nu răspunde nimeni la telefon?
- Mergem la plimbare. - Bine, tati.
- Sunt Deb. Lasă un mesaj. - Căsuţa vocală e plină.
Ce naiba? Ţi-am spus să mă laşi în pace.
Ştiu, dar eşti în pericol.
Cineva îI va omorî pe Briggs. Vreau să vii cu mine acum.
Pe naiba! Briggs se va întâIni cu El Sapo.
- O să fac o groază de bani. - O să-l împuşte.
Nu vreau să fii împuşcată odată cu el.
- Fabulezi. - Nu, aşa e.
El Sapo nu e intermediar, e asasin.
Va lua bijuteriile şi îI va ucide pe Briggs.
Ştiu că nu vrei să mă vezi, dar trebuia să-ţi spun asta.
- Bine, mi-ai spus. - Deb, e foarte periculos.
Ştiu asta.
- Vino cu mine. Ai putea muri aici. - Nu-mi pasă!
- Deb... - Ce?
Nu ziceai tu mereu că oamenii răi merită să moară?
- Tu nu eşti rea. - Am omorât-o pe LaGuerta.
- Acum nu contează. - Nu contează?
- lisuse, Dexter! Nu contează? - Nu la asta mă refeream! Haide!
Deb, au trecut luni întregi de atunci.
Nu mă poţi ţine la distanţă la nesfârşit.
Nu înţelegi nimic, nu?
Mă trezesc zilnic gândindu-mă la deciziile proaste
pe care le-am luat din cauza ta.
Şi mă roade că nu le pot retrage.
- Îmi pare rău. - Nu-mi spune că-ţi pare rău!
Chiar de-ar fi adevărat, n-ar avea nicio importanţă.
Nu putem schimba trecutul.
Întoarce-te la viaţa ta şi prefă-te că totul e bine,
Eu nu pot să fac asta, fiindcă nu sunt ca tine!
- Putem vorbi despre asta mai târziu. - Ba nu putem.
lar tu?
- Să mergem. - la-ţi mâinile de pe ea, tâmpitule!
Ce mama naibii?
Ce-ai făcut?
Îmi plăcea cu el.
- N-aveai ce căuta lângă el. - Mă-sa!
Fir-ar să fie!
Pleci naibii odată? Te rog, pleacă!
- Am venit aici să te salvez. - Nu...
Deb, uită-te la tine. Eşti pierdută.
Nu sunt pierdută.
Ştiu exact unde sunt.
Sunt într-un iad nenorocit, pe care-l merit din plin.
Dar tu...
Tu eşti pierdut.
Toată viaţa mea am crezut că am nevoie de tine.
Credeam că nu pot trăi fără tine. Băga-mi-aş!
Era invers.
Pleacă naibii.
- Nu... Scap eu de cadavru. - Nu faci nimic, ai auzit?
Mă ocup eu de asta.
- Dar dacă vine El Sapo... - Nu mă cunoaşte.
- Dar dacă vine şi te vede cu... - Pleci naibii odată?
Am să raportez asta.
- La poliţie? - Da.
Ar trebui să pleci.
Vreau să raportez o crimă.
Pleacă.
La Pink Motel din Broward.
La dracu'.
Harrison?
Harrison!
Tati?
Vino aici, amice.
Nu te găseam.
Sunt aici, amice. Sunt aici.
Unde suntem, tati?
Pierduţi.
Deci lucrezi pentru Elway Investigaţii?
ÎI urmăreai pe Briggs, dar te-ai dus să iei un sanviş,
apoi l-ai găsit mort când te-ai întors?
Da.
Ştii cine l-ar fi putut ucide?
Nu.
Te sunăm noi, dacă mai avem întrebări.
Elway, am o veste bună şi o veste proastă.
Briggs e mort, dar s-ar putea să am o pistă în privinţa bijuteriilor.
S-ar putea să o rezolv. Mai vorbim când vin la birou, bine?
Pa!
Debra avea dreptate. Eu mă înşelam.
Eu sunt pierdut.
Un om bun ar lăsa-o în pace. Dar eu nu pot.
Fără ea, nu mai ştiu cine sunt.
Dexter?
Nu-i un moment potrivit.
Voiam să-ţi spun ceva.
Ţi-am spus că nu-mi arde acum.
Atunci, doar îţi voi lăsa asta.
- Dexter, te rog. - Ce vrei?
Dă-mi drumul, te rog.
Nu poţi să mă omori.
De ce?
Fiindcă nu mă încadrez în codul lui Harry.
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes & Dobra
www. titrari. ro titrari Team