I dagens avsnitt: Nik Wallenda, mannen som trotsar tyngdkraften-
-förbereder sig på att bemästra naturens mest storslagna kanjon.
Det här är tufft. Inte bara psykiskt, utan rent fysiskt.
En historisk händelse som Adam och Jamie snart ska få bevittna.
Destination: Wallendas lindans. Sväng höger om 180 meter.
Förhoppningsvis.
Var är alla? Jag väntade mig mer folk.
Att gå på lina över kanjonen är stort.
Omräknar färdvägen.
Det här kan inte stämma.
Destination: Wallendas lindans. 45 meter.
Är det här ens en väg?
Ni har nått er destination.
Tack för det.
Nu har vi problem.
-Ska vi ringa på hjälp? -Ingen täckning.
Toppen. Vi ser efter var vi är nånstans.
Vi är vilse.
Inte nog med det - bilen har lagt av. Bensinen är slut och gps:en är död.
-Vad gör vi nu? -Vi måste ta oss härifrån.
Om vi ändå hade jättemycket silvertejp.
Jag är helt slut i armarna.
Just det, håll i er nu.
Adam och Jamie tänjer på tejpens gränsen för att överleva.
Kom an, bara.
Kan de med sina favoritmaterial...
Den ser hemsk ut, men känns bra.
...tåla en ödslig öken...
-Visst är du Nik Wallenda? -Helt riktigt.
-...bestiga kolossala klippor... -Gör folk sånt för skojs skull?
...och ta sig fram på vilda forsar?
Ett specialavsnitt om silvertejp i en kanjon.
Vilka är "Mythbusters"?
-Adam Savage. -Det här är vetenskap.
-Och Jamie Hyneman. -Ajöss!
De har över 30 års erfarenhet av specialeffekter.
-Tillsammans med Grant Imahara... -Helt galet!
...Kari Byron...
-...och Tory Belleci. -Följ med på resan.
De för inte bara myterna vidare. De testar dem.
Packa ner tejpen och ta på finkläderna.
Mythbusters ska möta vilda västern.
SILVERTEJP I KANJONEN
Som ni säkert har märkt förut älskar vi silvertejp.
Det är användbart.
Roligt för hela familjen.
Vi har byggt en segelbåt av det.
Vi har byggt en bro, en kanon och ett vägräcke.
Vi tog oss ifrån en öde ö.
Man behöver det för att överleva. Vi har med det överallt.
Och det är tur, för innan vi blev avbrutna-
-var vi på väg för att se Nik Wallenda korsa Grand Canyon.
Men vår gps hade andra planer. Den ledde oss till en öde plats.
Vi har bara silvertejp och behöver en plan.
Vi tar oss ner till floden och följer den till civilisationen.
Exakt, det... Va?
-Vi ska tydligen inte göra så. -Lägger producenterna sig i?
Allvarligt talat? Okej.
Vi står tydligen inte vid klippkanten.
Vi är mitt i ingenstans och måste hitta kanjonen.
Temperaturen ligger runt noll grader.
Som tur är har jag med mig bubbelplast.
Toppen, det älskar jag också. Då måste vi bara skickas dit igen.
Ordnar ni det?
-Det var märkligt. -Konstnärlig frihet.
Bilen har slut på bensin och gps:en funkar inte.
Vi är uppklädda och helt vilse.
-Vad ska vi göra? -Vi kollar vad vi har att jobba med.
Så gör vi.
Den smokingklädda duons första uppgift blir att inventera.
Jackpot!
När man är strandsatt på en avlägsen, farlig plats-
-är det första steget i varenda överlevnadsstrategi-
-att utvärdera utrustningen.
-Jag hittade godis! -Toppen.
Och torkat kött!
Mat och vatten är en bra början, men det bästa är klistriga grejer.
Vad i...?
-Och mycket av det. -Jag åker ingenstans utan silvertejp.
Jag har en till väska.
Jag har blivit fäst vid silvertejp, men även vid ett annat material.
Bubbelplast. Man vet aldrig när det kan behövas.
Kanske nu? Varma kläder kommer att behövas.
Man förväntar sig att det ska vara varmt i öknen.
Men det är det inte. Temperaturen ligger kring noll grader.
Jag ser visserligen riktigt bra ut i min smoking...
...men jag fryser ordentligt.
Som tur är har vi med oss utmärkt isolering i form av bubbelplast.
-Behöver du silvertejp? -Visst.
Den dynamiska duon till undsättning!
Vid iskalla temperaturer behöver alla en plast-poncho.
Nåt av det bästa jag vet. Den ser hemsk ut, men känns bra.
Det borde inte överraska mig hur bra det funkar, men det gör det.
Handskar!
Luftbubblorna liknar de som finns i skumgummi och är väldigt isolerande.
Det känns som att stå vid en brasa. Så bra funkar det.
-Nu är du helt inlindad. -Tack.
Vår inte särskilt stiliga duo är klädda för kylan och redo.
Slowmotion passar ett dramatiskt, filmiskt spaningsuppdrag.
Finns det kanjoner finns det oftast floder på botten av dem.
Det är den snabbaste vägen tillbaka till civilisationen.
Det där ser lovande ut.
Men vi vet inte exakt var kanjonen ligger.
Vi behöver ta oss högre upp för att få bättre utsikt över omgivningarna.
Den är mer än bättre. Utsikten tar andan ur en - bokstavligt talat.
Så vackert det är.
-Vänta lite medan jag... -Hämtar andan.
Får en hjärtattack, snarare.
Det orsakar hjärtattacker, men var värt mödan.
Räddningen är inom synhåll.
Där är kanjonen.
-Jajamän. -Tur att det var värt det.
Det ser långt ut, men nu vet vi vart vi är på väg.
Vi går tillbaka till bilen för att förbereda oss.
Vid den trasiga bilen väntar både goda och dåliga nyheter.
Vi vet vart vi ska, men det skymmer om ett par timmar.
Vi kan inte ge oss av förrän i morgon.
Under natten blir det minusgrader, så skydd och värme är viktigt.
Jamie bygger därför en bivack av silvertejp.
Det var en. Några till så har jag ett tält.
Ljushuvudet Adam som planerar att sova i bilen har en idé.
Frihet.
Gps:en och strömmen är död, men batteriet kan nog skapa en gnista.
Med en gnista kan jag göra upp eld.
Det är idén...
Okej, lugna er, allihop.
...men sladdarna är för varma.
De är så varma att höljet smälter.
De är svåra att hålla i. Silvertejp till undsättning!
Favoritmaterialet blir till handtag, vilket innebär...
Så där, ja! Kom igen. Du klarar det.
Det händer verkligen på riktigt. Jösses.
Den kalla natten närmar sig och Jamie fokuserar på funktion.
Det blev inte som jag hade tänkt, men det håller dagg och vind ute.
Med en sovsäck av bubbelplast klarar jag mig.
Det är inte snyggt, men funkar.
Väldigt härligt. Dessutom är jag perfekt klädd för en finmiddag.
De började strandsatta, vilse i den obarmhärtiga vildmarken.
Men med hjälp av lite påhittighet har de vid solnedgången...
Det var ingen dålig dag.
...ordnat en romantisk middag vid en brasa.
-Godis? -De vet vart de ska...
I morgon: mot kanjonen.
-...och har en mysig campingplats. -Varmt och skönt.
Silvertejp och bubbelplast: för alla skarpsinniga överlevare.
Det är som ett duntäcke.
-God natt, Jamie. -God natt.
Kanjonlandskapet.
Spektakulärt och andlöst vackert.
Men terrängen är även skrämmande.
Den är avlägsen, fientlig och karg.
-Fel plats att bli strandsatt på. -Vi är helt vilse.
Såvida man inte har gott om klibbiga grejer...
...och Jamies bästa paketeringsmaterial.
Tack.
Den här kalla och blöta morgonen är vår duo i överraskande god form.
Solen har börjat komma fram. Vi ska ta oss till kanjonen i dag.
Vi måste packa ner så mycket grejer vi kan bära.
Jamie tillverkar nån slags släde.
Jag ska göra en axelremsväska att bära alla småsaker i.
Sen ger vi oss av.
Från utgångspunkten verkar vägen till civilisationen - kanjonen-
-ligga runt 24 kilometer bort.
Väl där måste de få med sig alla grejer ner till floden.
De smokingklädda packåsnorna sätter igång.
Den här sista räcker nog. Det ska bli en travois.
Jag ska sätta ihop två såna här som en stege.
Man håller i dem så här och drar dem efter sig.
Förhoppningsvis håller den med hjälp av silvertejpen.
Det är nog det effektivaste sättet jag vet att bära tungt.
Man kanske inte vill släpa runt en på flygplatsen-
-men i sån här terräng är den faktiskt ganska användbar.
-Det var inte så dumt. -Inte illa.
Men när Jamie använder tejprullarna som hjul går det mycket bättre.
Jag vet inte hur länge de håller, men det går mycket lättare.
Den kan nog vara första gången nån använder silvertejp så här.
-Men han är inte klar än. -Titta, inga händer!
Jamie utrustar släden med en sele.
Under tiden har Adam tillverkat en väska.
Den är dessutom ergonomisk!
Nu när den snygga väskan är klar tänker Adam framåt.
Nåt vi kommer att behöva mycket av är rep.
Ja, för framför dem väntar en svindlande avgrund.
Deras liv hänger bokstavligt talat på silvertejpen.
-Adam börjar snurra. -Tur att jag har varit cheerleader.
Med repet tvinnat och packat-
-ihop med övriga förnödenheter ger sig pionjärerna av...
-Hej då, bilen. Tack för inget. -...med sin travois.
-Hur känns det? -Inte så illa.
Men jag tröttnar nog efter ett tag.
Så börjar deras långa, dammiga strapats genom öknen.
Tack vare spaningsuppdraget vet de vart de ska.
De har ont om mat och vatten och släpar på en tung packning-
-så det blir inte lätt.
Det finns inget enklare sätt, men det är jobbigt.
Det är ett riktigt träningspass.
Efter ett par timmar har finskorna gjort sitt.
Inga vandringskängor.
-Med lite extra tåutrymme... -Det känns mycket bättre.
...och ett bra skydd mot sanden är de snart på väg igen.
Okej, sätt fart nu.
Problemet är att det saknas en väg.
De har knappt hunnit halvvägs innan förråden är tömda.
-Vänta. Kan vi ta lite vatten? -Vattnet är slut.
Då fortsätter vi.
Den hårt packade högslätten övergår i mjuk sand.
Deras slitsamma ökenpromenad börjar ta ut sin rätt.
Om de ska lyckas ta sig fram...
-Vi vilar en stund. -...måste de samla energi.
Medan Adam tar en tupplur tar sig Jamie an vildmarken.
Man kan äta många saker i öknen, men de är antingen svårfångade-
-eller kräver så mycket jobb att det nästan är kontraproduktivt.
Förutom en sak: kaktus. Så ska det se ut.
I det här området finns det gott om kaktus.
Det enda problemet är taggarna.
Men med silvertejp och mitt universalverktyg...
...klarar jag det nog.
Det var faktiskt utsökt.
Är man uttorkad i öknen börjar man yra.
Det gäller även Adam.
Vänta lite.
Du balanserar på... Visst är du Nik Wallenda?
Helt riktigt.
-Vad gör du här? -Söker, precis som du.
Jag vet inte vad jag söker.
Det vet ingen.
Vänta lite. Är det här nån slags drömsyn?
Häftigt.
Men du är i fel stat. Det är inte Grand Canyon. Vi är i Utah.
Jag är ganska säker på att det är Grand Canyon. Er gps var ju trasig.
Nu måste jag förbereda mig.
När Adam vaknar har Jamie lyckats ordna en kaktus-lunch.
Utsökt!
-Ja, det smakar som kiwi. -Bra jobbat.
Man får se upp för taggarna, men jag har rätt verktyg.
Vandrarna har fått ny energi och går vidare.
Och två timmar senare... når de äntligen sitt mål.
Där väntar en välkommen syn.
-Kolla här! -Där är hon ju.
Grejen med såna här miljöer-
-är att de både är vackra och skrämmande på samma gång.
Kolla bara.
Efter en dags vandring har vi hittat floden - två fotbollsplaner bort.
Problemet är att vi måste nedåt.
Det finns ingen given väg ner till floden.
Vi ser oss om efter en i morgon bitti.
God natt, Jamie.
God natt.
I dag handlar det om silvertejp och kanjoner.
Hittills har vi blivit strandsatta i ödemarken-
-med bara silvertejp och bubbelplast till hjälp.
Den ser hemsk ut, men känns bra.
Vi gick en hel dag för att hitta floden i kanjonen: vår räddning.
Kolla bara.
All silvertejp och allt rep behövs för att vi ska nå botten av kanjonen.
Det låter enkelt.
Men att fira sig ner för en 45 meter hög klippvägg-
-blir nåt av det mest utmanande de nånsin gjort.
Men det är den enda utvägen.
Då lägger vi ut det.
Allt hänger på hur starkt och långt repet av silvertejp är.
Det verkar vara runt 76 meter långt - fantastiskt.
Det är nog 45 meter till botten. Det räcker precis.
Det är tillräckligt långt - men starkt, då?
Vi har gjort mycket rep av silvertejp. När vi byggde en bro-
-testade vi hur tåligt det är.
En enda tejpremsa höll för ungefär 32 kilo.
30,5 kilo.
De här repen består av tre remsor, så de håller för omkring 127 kilo.
Tre rep ihop håller för 381 kilo-
-men man måste räkna bort runt 40 % när man gör knutar.
Säkerhetsförhållandet blir runt tre till ett.
Det räcker förhoppningsvis.
Så här ska det förhoppningsvis gå till:
Om man håller i den här knuten når man den andra.
Repet som är utrustat med handtag-
-och består av tre rep av silvertejp kommer att hålla för dem.
Hälften kvar. Det är jobbigt.
Som en extra säkerhetsanordning fästs ett fjärde rep-
-i den dinglande klättrarens säkerhetssele.
Det är en enkel sele.
Den är inte så bekväm, men vi får ta det vi har.
Adam använder även bubbelplasten till att skydda huvudet.
Jag är nog redo.
Jamie är fastspänd i selen och redo för sitt livs repklättring.
Men roligt blir det inte.
Hyneman är inte förtjust i höjder.
Jag har klättrat mycket i mina dar, men jag hatar det verkligen.
Jag hyperventilerar.
Det är snarare en övning i viljestyrka än nåt annat.
Det var helt fruktansvärt.
När jag står nära en klippkant är det enda jag kan tänka på-
-hur det skulle kännas att falla och landa hårt på botten.
Du håller i andra änden.
-Släpp inte. -Nej då.
Men om man fokuserar på uppgiften och försöker stänga ute allt annat-
-klarar man nästan vad man vill.
Men jag tycker inte om det.
Jamie tvekar. Han stålsätter sig inför 45 meters klättring-
-eller om nåt går snett: ett fall på 45 meter.
Ja, det är långt ner till botten.
Det är nu eller aldrig.
Då kör vi.
Nu händer det. Jamies vikt hänger ut över avgrunden.
Jag fick fotfäste.
Än så länge går det bra. Bara 44 meter kvar.
-Det går bra, Adam. -Okej.
Jamie håller uppe sin vikt på repet av silvertejp.
Det är jobbigt. Han behöver vila.
-Stanna! -Okej, jag väntar.
Det finns en avsats omkring åtta meter ner om du behöver vila.
Då fortsätter jag förbi den.
Härifrån...
...är varenda en av de återstående 38 metrarna...
--- vad långt det är till botten.
...fritt fall.
Jag är helt slut i armarna.
Sakta men säkert, ett handtag i taget...
...och stön för stön...
Snart framme.
...övervinner Hyneman kanjonen.
-Jag klarade det! -Toppen!
Otroligt vad högt det var. Men silvertejpen fungerade.
Jag kan knappt tro att jag kom ner levande.
Silvertejpen fungerade än en gång.
Knutarna underlättade. De gav motstånd för händerna.
Säkringarna var till hjälp, men det oroar oss att de skaver mot klippan.
Det glider inte som vanligt rep.
Jag försökte använda armarna så mycket som möjligt.
Det är därför de håller på att falla av.
"Falla" är nog inget ord som Adam vill höra just nu.
Här kommer den!
När deras förnödenheter kastats över kanten är det Adams tur.
Här kommer jag! Nu gäller det.
Alla våra grejer är nere på botten av kanjonen utom jag.
Vilken ---.
Ge mig en minut. Det är dags för mig att klättra.
Jag längtar tills det är över. Jag menar det.
Okej. Gode gud. Här fanns ett fotfäste.
Vilket trevligt fotfäste.
Lugna människor överlever.
När Adam tagit sig förbi avsatsen står bara påhittighet-
-mellan honom och ett möte med tyngdkraften.
Ja!
Allt adrenalin tycks göra honom extra pratsam.
Gör folk det här för skojs skull?
Han låter mycket mer än Jamie gjorde.
Jag har hemskt ont i kulorna. Det som finns kvar av dem.
Den trånga selen kan vara orsaken till-
-att hans röst är mycket ljusare än vanligt.
Vilken underbar utsikt!
Ett par saker: Repet av silvertejp var starkt och fint-
-och brett nog att få bra grepp om.
Bra jobbat.
För det andra: Det allra värsta var början.
Att sitta på kanten och veta att man måste svinga sig ut.
Jag gjorde misstaget att titta ner och hela kroppen sa ifrån.
Ge mig en minut.
Hjärnan säger: "Nu gör vi det", men kroppen vägrar.
Jag behövde en minut för att vara säker på att hjärnan bestämde.
Det gjorde den. Sen firade jag sakta ner mig.
Repet fungerade fint och sviktade.
Nu sviktar det riktigt ordentligt.
Några minuter senare stod jag på fast mark.
Det första steget... Det här är ett familjeprogram, men det var för ---.
Det var verkligen tufft.
-Det gör jag inte om. -Inte jag heller.
Floden ligger nog ditåt.
De har tagit sig ner och är på väg-
-men den silvertejp-historien glömmer de aldrig.
Jag klarade det!
2012 var två män strandsatta och dödsdömda.
Vi har varit utan vatten nästan en hel dag.
-Det är tufft. -Men sen hade de tur.
Med silvertejp klarar vi oss.
De vägrade att acceptera sitt öde och skapade sitt eget.
Hördu! Land i sikte!
I år har blixten slagit ner för andra gången.
Kolla bara.
Mitt i det kalla kanjonlandskapet med bara-
-paketeringsmaterial och finkläder.
Kommer naturen att slå tillbaka?
Nej.
Tack vare sina favoritmaterial har de lyckats göra upp ett läger-
-gjort framsteg och gjort Jamie knäsvag.
De har utsatt sig för fasor...
Vi ska nog hitåt.
...men nu börjar det se ljusare ut.
-Äntligen. -Vilken lättnad.
Det var verkligen en fröjd för fötterna. Och axlarna.
Jag ska få en hjärtinfarkt och somna.
Okej.
Det är en lugnande syn eftersom floden kan vara slutet på vägen.
Efter vår prövning har vi nått floden på botten av kanjonen.
Floden är inte vårt slutmål, men förhoppningsvis vägen till det.
Vi måste ta oss nedför floden i en båt av silvertejp.
Inte nödvändigtvis.
Vi skulle kunna slå in oss själva i bubbelplast-
-och skapa en stor, flytande våtdräkt.
Den skulle hålla oss varm och hålla oss flytande.
-Det skulle ge oss kontroll. -Nåt sånt kan vi inte ramla ur.
-Okej, ska vi prova? -Visst.
När det kommer till silvertejp...
Jag behöver mer kraft.
...har "Mythbusters" stor erfarenhet.
I dag gör de det enkelt för sig. Jamie klär Adam i bubbelplast.
-Det blir toppen. -Sen tätar han med silvertejp.
Den ska hålla dig varm och hålla dig flytande.
Det är väldigt enkelt.
Det räcker nog.
Men det kanske duger?
Teorin är att det är effektivare att slå in oss själva i bubbelplast.
Jag ska testa det.
Vi ska se efter hur bra jag flyter och skyddas mot det iskalla vattnet.
-Jag håller i. -Okej, släpp inte.
Till en början verkar Adam ha roligt. Men inte så länge.
Det börjar läcka in. Det är jättekallt!
Dräkten verkade funka bra, men sen hände två saker.
För det första slutade isoleringen fungera. Vattnet läckte in.
Herregud så kallt!
Mina ben flöt upp så att jag hamnade vågrätt.
När jag väl hamnat på rygg kunde jag inte vända mig rätt.
Dra in mig!
Jag skulle flyta runt som ett löv på floden.
Okej.
Det här går aldrig. Vi måste bygga båtar.
Det är enda sättet.
-Isoleringen var kass... -Herregud vad kallt.
...men det var värre att inte kunna simma.
Tillbaka till ritbordet. Bokstavligt talat.
Dräkten funkade inte, så vi måste bygga en båt.
Vi bygger två pontoner och gör en sittplats mellan dem.
Nåt säger mig att det blir svårt att bygga en stor båt.
Materialet är inte så hållbart. Vi kanske borde göra två stycken.
-Ju mindre, desto stadigare. -Om den ena sjunker flyter den andra.
Det blir två båtar av silvertejp. Först ut: stockar.
Det blir en timmerflotte. Jag kan rulla bubbelplasten hårt-
-och forma stadiga timmerstockar av den.
Sen binder jag ihop dem.
Om en av dem lossnar-
-gör det inte så mycket. Då finns det fortfarande flera kvar.
-Det är teorin. -Rulla inte i väg.
Så här går det till:
Flotten består av pontoner gjorda av bubbelplast och tejp.
Han gör tio stycken som binds ihop med tejp till en flotte.
Till sist: en vattentät sittplats och en paddel av silvertejp.
Men kommer båten att föra honom till friheten?
Kapten Hyneman tar hand om grovgörat.
Sanden är hemsk.
Vi ger oss ut till havs med matros Savage-
-som inte är helt fokuserad på uppgiften.
Det förvånar er säkert hur snygg min kostym är.
Samma här. Kolla nu. Den verkar stöta bort smuts.
Jag rullar runt på en strand i smokingen.
Precis som James Bond. Kolla bara. Jag är nästan klar att gå ut.
Adam kommer snart ihåg att han har en flotte att bygga.
Ja, den storleken funkar.
Adams flotte består också av hopbundna pontoner.
Det är så jobbigt.
Men istället för tio korta använder han fyra långa.
Hälften är klara.
De fyra långa stockarna binds ihop och formar skrovet.
I mitten sätter han vattentätt foder med stoppning där han ska sitta.
Han hoppas att en strömlinjeformad båt flyter bra och lätt kan styras.
Det lustiga är att det där är min båt.
Det är det som flyter.
Den här delen ska jag sitta i. Den håller mig torr.
När Adam fört in den delen mellan pontonerna...
Ja, bra.
-...och satt fast den... -Toppen.
...är båten klar att testas.
Ja! Jag är redo för ett äventyr.
Se upp!
Jamie!
Under tiden låter Hyneman funktion gå före lustigheter.
Jag binder ihop pontonerna i par.
Sen binder jag ihop två par med varann.
Sen binder jag ihop alla åtta med varann.
Jamie fokuserar bara på arbetet.
Repet använder jag till räcken ifall att jag ramlar överbord.
Hans båt är mindre strömlinjeformad och påminner mer om en soffa.
-Du har byggt en soffa! -Det är lika bra att ha det bekvämt.
En flod-soffa.
De är jätteroligt.
Våra båtar är helt olika.
Ja, men båda ser rätt bra ut. Båda två duger nog.
De tar oss till friheten.
Det stämmer att båtarna är lika olika som sina ägare.
Frågan är om nån av dem kommer att fungera?
-Adam ger sig av. -Ja! Det känns bra.
Som det anstår en man som är kapten på en soffa-
-går det lugnare till när Jamie sjösätter sin båt.
Den verkar ganska stabil. Jag kan röra mig.
Det går bra att svänga.
Om nån ser oss behöver vi bara säga: "Ingen kommer att tro dig."
De är ett udda par, men än så länge är de torra.
-Det går jättebra! -Vi har inte ens börjat än.
Min kanot - eller kajak - verkar fungera utmärkt.
Den är stabil och bra.
Jag kan styra och reglera hastigheten.
-Det är dags att åka nedströms. -Men där väntar oroliga vatten.
-Det ser strömt ut. -Ja, nu går det fortare.
Adam klarar de första strömmarna alldeles galant.
Ja!
Strax därpå kommer Jamie.
Den fungerar perfekt! Den flyter som en kork.
De klarar sig helt oskadda och känner att de har kontroll.
Den känns nästan som en vattensäng.
-När det blir strömt igen... -Så där, ja!
Kom igen. Kom an, bara.
...är det mer roligt än skrämmande.
Ja!
Jag tyckte att jag såg två flottar gjorda av silvertejp.
Jag är så nöjd med hur bra SS Savage tar sig fram på floden.
Den är som en kula. Den tar sig enkelt igenom forsarna.
Den är väldigt stadig och rör sig med vattnet.
Jag är helnöjd.
Märkligt nog är det lugnt vatten som ger Jamie problem.
Den flyter bra och håller mig torr-
-men jag har svårt att ta mig framåt. Strömmarna snurrar i väg mig-
-åt ett eller annat håll. Jag blir stillastående eller flyter bakåt.
Det är ett stort problem.
Det är tröttsamt och börjar ta ut sin rätt.
Jag fastnar hela tiden!
-Och det kan vara farligt. -Vi får inte komma ifrån varann.
Om en av oss sjunker måste man kunna bli räddad.
När det flyter på för Jamie igen beror det på att det blir strömt.
Kolla där, Jamie.
Det roliga är slut. Nu blir färden allvarlig.
-Det ser inte bra ut. -Nej.
På vilken sida ska vi hålla oss?
-I mitten, tycker jag. -Okej. Nu bär det av.
---! Se här!
På väg till en vip-fest...
-Ni har nått er destination. -Tack för det.
...var "Mythbusters" hopplöst förlorade.
Vem behöver hopp när det finns silvertejp...
Det går jättebra!
...bubbelplast och två galna, ojämförliga forskare.
Gör folk sånt för skojs skull?
Men hjälp av det har Adam och Jamie övervunnit kanjonen-
-men ska de klara av den vilda floden?
Kolla här!
Ja!
Det var den värsta forsen vi stött på på den här floden.
-Gick det bra? -Ja.
Jag körde rakt in i forsen och hamnade på sidan.
Jag såg Jamie snurra runt på sin soffa bakom mig.
Det kändes som att rida på en larv som tror att den är ett jetplan.
Sån är min båt. Den klarade sig fantastiskt i forsen.
Trots den vilda färden får de inte vila än.
-Då fortsätter vi. -De är ännu långt från friheten.
Man flyter långa sträckor på en lugn flod-
-utan att nåt alls händer.
Vilket avslappnande sätt att resa.
Så fortsätter det i sex timmar.
-Lugna stunder... -Det är så vackert.
-Bättre än tåget. -Wallenda syns inte till.
...skräckslagna stunder och stunder för eftertanke.
Vet du vad som är praktiskt? De hundratusentals bubblorna.
-Flotten skulle klara att beskjutas. -Vi kan testa det.
Sen: ångerfulla stunder.
Plötsligt ser man att floden smalnar av och man hör ljudet.
Det är nervöst eftersom vi inte vet vad som väntar oss.
Landskapet förändras och den största prövningen närmar sig.
Som ni ser har vi paddlat ut ur kanjonen.
-Omgivningarna är annorlunda. -Det är som en annan flod.
Borta är de röda, höga klipporna. Vi måste närma oss civilisationen.
Men faran är inte över än. Det är alltid mörkast innan gryningen.
Och mörkare än så här blir det inte.
En vrålande, vild, värsta sortens fors.
-Adam gnisslar tänder... -Ducka!
...och siktar noggrant. Kommer han att sjunka eller flyta?
Adam!
Adam är borta i hela fem sekunder.
Men sen dyker han upp!
-Jamie! -Men faran är inte över än.
Den steniga forsen släpper lös sin fulla kraft och Adam dras med.
Men tack vare tur, gott omdöme och en konstgjord flytanordning-
-tar han sig till andra sidan.
Det var nära ögat.
Det kändes som att jag hamnade rätt i forsen.
Men sen gick allt plötsligt snett.
Min båt slingrade sig undan. Det kändes som att den böjde sig.
Sen hamnade jag i vattnet.
Jag vet inte vad som hände, men sen fick jag luft igen.
Jag har alla fingrar och tår kvar. Och min båt.
Nu måste jag bara vänta på Jamie.
Jamies flotte är stabil och bekväm, men inte lika strömlinjeformad.
Hur ska det gå för honom i forsen?
Vår hårige hjälte fastnar...
...klättrar ur och väljer en mycket lugnare väg.
Det var lite okonventionellt, men hellre det än en simtur.
Man kan skada sig i forsen.
Med friheten inom räckhåll fortsätter de framåt och nedströms.
Där har naturen förberett ett sista avsked.
Plötsligt hörde vi ett dånande.
-Jamie? -Vad är det?
Det låter inte bra!
Det ljudet lät annorlunda. Vi stannade och undersökte det.
Där har vi problemet.
Tur att vi stannade. Den här forsen skulle ha gjort slut på oss.
Här tar vi oss inte fram. Vi måste gå runt.
Vårt enda val verkar vara att ta oss runt forsen.
Vi får använda repet vi har kvar till att sänka ner båtarna-
-från klippan och sen klättra efter dem.
Det är dags att än en gång klättra ner för en brant klippvägg.
Vad skulle kunna gå fel?
Men den här gången är klippväggen våt och hal.
Släpp efter lite.
Första steget suger alltid. Okej, nu kör vi.
Precis som de lärde sig i kanjonen klättrar Adam 7,6 meter ner.
Det gick bra!
Sen kastar Jamie ner kanoten.
Underbart! Kolla bara! De fungerar fint.
-Sen kommer soffan. -Här kommer min!
Den studsar också glatt ner.
Då återstår bara den höjdrädde Hyneman.
När även han tar sig ner smärtfritt står det klart-
-att "Mythbusters" inte bara segrat över sin omgivning-
-utan även över sina rädslor.
-Det var inte så farligt. -Nej. Bra jobbat.
-De hoppar i båtarna en sista gång. -Ja!
Mer än ljus väntar i slutet av tunneln.
-Hör du det där? -Vilket då?
-Det låter som civilisationen. -Om vi skyndar oss kanske vi hinner.
Vip-festen är några paddeltag bort och Adam utvärderar upplevelsen.
Det här kan vara ett av de bästa äventyr vi varit med om.
Det började med att bilen fick slut på bensin.
Vi gjorde upp eld med bilbatteriet.
Vi tillverkade tält av silvertejp för att överleva i öknen.
Med silvertejp tog vi oss ner till botten av kanjonen.
Sen byggde vi båtar för att ta oss fram på floden.
Det var ett ordentligt äventyr.
Äventyret får ett stjärnspäckat slut på ett hotell långt borta.
-Vi klarade det. Ska vi gå in? -Ja, vänta lite.
Du är väldigt stilig. Det blir en fenomenal entré.
Tre, två, ett...
...eller inte.
Vi missade festen.
Vi hinner fortfarande se lindansen.
Vi behöver bara lite mer silvertejp.
Tänker du avsluta det här med en blinkning? Okej då.