Din episoadele anterioare...
Nu poţi continua să transformi oamenii în vârcolaci.
- Pot, dacă vor asta. - Încerc să mă despart de tine.
E în regulă, pentru că ştiu că vom rămâne împreună.
E simbolul lor şi asta înseamnă că vin.
- Cine? - O haită de Alfa.
Şi nu vin. Sunt deja aici.
Linişte!
Rezistă! Aproape am ajuns.
- Gâtul meu... - E de la ghearele lor.
- Aşa îşi împărtăşesc amintirile. - Dar nu-mi amintesc nimic.
Aşa le şi fură. Orice s-ar întâmpla, trebuie să te ţii de mine, bine?
Ţine-te strâns.
Aud ceva.
Vine cineva.
Mai repede!
Sunt doi!
Nu!
Îţi aminteşti ce ţi-am spus?
- Să mă ţin? - Ţine-te!
Isaac! Rămâi cu mine!
Isaac! La pământ!
Parcă ţi-am zis să te ţii.
www.titrări.ro
Traducerea şi adaptarea: Ionuţ666, Unq Johnny & Neoh
TEEN WOLF Sezonul 3, Episodul 1
Comentarii pe www.tvblog.ro
E bine că mi-ai făcut desenul, băiete.
Eşti sigur că nu vrei ceva de genul ăsta, Scott?
Prea devreme? Da...
Nu ştiu ce să zic, omule, eşti sigur că vrei să-l faci?
Adică, lucrurile astea rămân pe viaţă, ştii?
Nu mă răzgândesc.
- În regulă. Dar de ce două benzi? - Îmi place mie.
Dar nu crezi că primul tău tatuaj
ar trebui să aibă o semnificaţie sau ceva de genul ăsta?
- Să-ţi faci un tatuaj înseamnă ceva. - Nu cred că...
Are deptate, tatuajele sunt de mii de ani.
Cuvântul tahitian "tatua" înseamnă "să laşi un semn".
- Ca un fel de tranziţie. - Da, înţelegi? El a înţeles.
E acoperit de tatuaje, Scott, la propriu.
În regulă. Eşti pregătit?
- N-ai vreo problemă cu acele, nu-i aşa? - Nu.
Totuşi, mi se face puţin greaţă...
Omule...
- Eşti bine? - Mă cam arde.
Da, pielea tocmai ţi-a fost împunsă cam de 100.000 de ori cu un ac.
Dar nu cred că ar trebui să mă simt aşa.
Dumnezeule!
Nu, cu siguranţă n-ar trebui să mă simt aşa.
- Trebuie să-mi dau chestia asta jos. - Nu... Scott! Te rog, Scott!
Ce naiba? Nu... Haide...
- S-a vindecat. - Slavă Domnului! Nu-mi plăcea.
Scuze.
Nu e o întâlnire la dublu. E o chestie de grup.
Ei ştiu asta?
Pentru că ţi-am spus că nu sunt pregătită să mă relansez pe piaţă.
Ai fost în Franţa şi nu te-ai întâlnit cu nimeni timp de patru luni?
Dar tu?
- Adică, după ce... - Nu-i pronunţa numele.
E bine? S-a rezolvat totul până la urmă?
Doctorii arătau ca nişte idioţi când s-a dovedit că e-n viaţă,
dar toţi au trecut peste asta. Şi da, Derek l-a învăţat regulile de bază,
cum să nu omoare oameni la întâmplare în timpul lunii pline.
Aşa că ai vorbit cu el?
N-am mai vorbit de când a plecat la Londra.
Vrei să spui că tatăl lui l-a mutat la Londra.
Nu contează, a plecat. Şi serios acum, un vârcolac american în Londra?
- De parcă nu o să fie un dezastru. - Aşa că l-ai uitat de tot?
Aş merge la o întâlnire dublă, dacă nu ar fi aşa?
Da, e o întâlnire dublă.
Nu e o orgie. O să fie bine.
Am fost de acord să fim liberi vara asta... Fără mesaje, fără telefoane.
Atunci de unde ştii că nu se va întoarce la şcoală?
După tot ce s-a întâmplat... Nu sunt sigur că se va mai întorce.
Eu cred că da.
Aş spune că sunt foarte sigur. În proporţie de 100%.
- Dumnezeule... - Dumnezeule!
Nu pot să-l văd, nu acum!
- Poţi să porneşti, te rog, Stiles? - E roşu la semafor.
- Vrei să porneşti odată? Doar porneşte! - Dar e roşu.
Cred c-ar trebui să vorbeşti cu ea. Cred c-ar trebui să spunem ceva.
Nu. Stiles, nu o face! Dumnezeule! Nu!
Bună!
Ştii ce? Probabil nici nu ne-au văzut.
Eşti bine?
- Ce faci? - Conduc.
- Suntem chiar în spatele lor. - Vezi vreo curbă?
Nu vreau să pară ca şi cum le-am urmări.
- Ce vrei să fac? - Nu ştiu, orice.
Opreşte, Lydia.
Trebuie să ne întoarcem şi să vorbim cu ei.
- Au oprit şi ei. De ce s-au oprit? - Sunt Stiles şi Scott.
- Chiar vrei să aplici logica pe ei? - Poate că ar trebui să ne întoarcem.
- Eşti bine? - A apărut din senin!
- Eşti rănită? - A intrat direct în noi!
- Eşti bine? - Sunt bine.
Eu nu sunt bine! Sunt speriată de moarte!
Cum naiba a intrat în noi?
I-am văzut ochii înainte să ne lovească.
Parcă era... Parcă era turbat.
Nu, era speriat.
De fapt... îngrozit.
Stai puţin! Îl cunosc. Ce s-a întâmplat, Isaac?
- Fata... e grav rănită. - Nu te vindeci?
Mă voi vindeca. Vreţi s-o ajutaţi, vă rog?
- Vă puteţi ocupa de el? - Trebuie să-l mutăm, Melissa.
În regulă, luaţi-l!
Găseşte-l! Trebuie să-l găsesc.
- Ce spui? - Trebuie... să-i spun.
- Cui? - Lui Alfa. Găseşte-l pe Alfa.
- Ce treabă ai cu Derek Hale? - Nu.
- Poftim? - Luaţi-o de-aici.
Nu Hale. McCall. Scott McCall.
"Efemer."
"De scurtă durată, trecător, vremelnic."
Efemer.
- Eşti gata? - Da.
Ai putea aştepta până mâine, dacă vrei. Ştii că prima zi poate fi dificilă.
Sunt bine.
- Da? - Da.
Sau ai putea aştepta o săptămână, dacă crezi că ţi-ar uşura situaţia.
I-am promis Lydiei c-o duc cu maşina, din moment ce maşina ei e distrusă.
Aşa c-ar... trebui să mă duc.
Ştii în câte accidente de maşină au fost implicaţi cerbi, anul trecut?
- 247.000. - Te rog, du-te la şcoală.
Dar accidentele astea s-au petrecut în timp ce traversau drumul.
Cel de-aseară a venit exact pe mijlocul drumului.
- N-o să mă rog de tine. - În regulă.
- Oricum sunt imun la influenţa ta. - Iei în considerare mita?
- Nu-ţi vei permite preţul cerut de mine. - Şantaj?
- Nu mă ai cu nimic la mână. - Da...
Tată, ce tot faci?
Îţi stă bine.
Crezi c-am putea ieşi şi noi cândva la o întâlnire adevărată?
Vrei să facem iar sex?
Vrei să-i ceri iar ajutorul lui Derek? De ce?
Are tatuajul cu Triskele pe spate.
Aşa că trebuie să fie o modalitate ca să mă tatuez fără să se vindece, nu?
Da, dar totuşi, nu-i puţin cam ocupat?
Acestea sunt aplicaţiile pentru postul de consilier vocaţional.
Le vreau sortate.
Şi indiferent ce s-a petrecut în bibliotecă cât timp am fost plecat, o vreau curăţită.
Şi ce mama naibii e asta?
Dă-i cu praf de mers...
Boboci... O grămadă de bărbaţi noi...
Poate vrei să spui băieţi noi. Lydia, au 14 ani.
- Unii-s mai maturi decât alţii. - Să ştii că e bine să fii singură.
Îţi centrezi atenţia asupra ta şi încerci să devii un om mai bun.
Allison, te iubesc. Aşa că dacă vrei să vorbim despre mine
şi să ne prefacem că nu vorbim despre tine, e perfect în regulă.
Dar eu nu vreau un iubit. Vreau ceva care să-mi distragă atenţia.
Fraţi?
Gemeni.
Da... Se vindecă vizibil. N-au voie să vadă asta.
- Bine, atunci acoperiţi. - Nu cred că asta o să conteze.
Eşti programat pentru operaţie şi, evident, multă lume va fi confuză.
- Puteţi face ceva? - Eu, să fac ceva?
Toate astea sunt relativ noi pentru mine. Şi un şerif adjunct stă chiar lângă uşă.
- Aţi încercat să-l sunaţi pe Derek? - De vreo cinci ori.
Mai ai vreo persoană de contact în caz de urgenţă, care e şi vârcolac?
Da.
Sunaţi-l pe Scott.
Credeţi-mă, dle. Vă înţeleg.
Dar şi dvs trebuie să mă înţelegeţi pe mine. Scuzaţi-mă.
- Melissa! - Bună!
- Poţi să m-ajuţi şi pe mine aici? - Da.
De vreme ce amnezicul din 215 nu ne poate spune nimic,
vreau ca fata din 216, cu arma militară cu electroşocuri modificată,
să răspundă la câteva întrebări.
E puţin probabil, din moment ce a fost sedată.
Minunat. Când îşi va... reveni, mă suni şi pe mine?
Pentru că trebuie să răspundă pentru pagubele de 10.000 de dolari
pe care le-a creat. Şi nu vreau să plece de-aici, pur şi simplu.
Bine.
- Stă cineva... - Nu... E doar al tău. E neocupat.
"Largul mării era zăvorât de un banc de nori negri,"
"iar apele fluviului liniştit, ducând departe,"
"spre toate capetele pământului, curgeau sumbre sub un cer ca de plumb..."
"curgeau, părând să se îndrepte spre inima unei uriaşe întunecimi."
Aceasta este ultima frază a primei cărţi pe care-o vom citi.
Şi mai e şi ultimul mesaj pe care-l veţi primi în ora mea.
Închideţi-vă telefoanele.
Hai, Scott! Răspunde!
- Bună, Isaac! - Bună...
- Cum te simţi? - Bine. Cred c-aş putea să...
- Ce-i aia? - Doar un anestezic.
Nu vrem să ne mai stai iar în cale.
Numără cu mine, Isaac.
Unu... doi... trei.
PUTEM SĂ VORBIM?
Dle McCall?
Sunt sigură că-i o urgenţă, dacă mama ta vrea să pleci de la şcoală,
dar îţi voi da o avertizare, în cel mai amabil mod cu putinţă.
Am aflat de absenţele tale de anul trecut.
Nu vreau să te văd apucându-te de vechile tale obiceiuri.
Nu voi face asta. Anul acesta va fi altfel.
Rezoluţiile sunt bune doar atunci când le respecţi, Scott.
Aşa voi face. Vă promit că nu va fi efemer.
Lydia! Ce-i aia? E cumva de la accident?
- Nu. M-a muşcat Prada. - Câinele tău?
Nu, poşeta mea de firmă. Da, câinele meu.
Te-a mai muşcat vreodată?
Dacă-i la fel ca în cazul cu cerbul?
Ca atunci când animalele se poartă ciudat înaintea unui cutremur sau ceva de genu'?
Şi ce înseamnă? C-o să fie un cutremur?
Sau altceva. Poate înseamnă că se apropie ceva.
- Ceva rău. - Au fost un cerb şi un câine.
Cum era regula aia din trei etape pe care-o spui tu? O dată, de două ori...
Jos, toată lumea!
Jos!
- De ce nu mi-ai spus înainte? - Sincer, speram să nu fiu nevoită.
- Ce vrei să spui? - Tot ceea ce faci în ultima vreme...
Citeşti în plus, ai fost la şcoala de vară, ai economisit pentru motocicletă,
chiar dacă mă sperie de moarte... Nu voiam să întrerup ritmul ăsta benefic.
Nu-l vei întrerupe. Voi fi mai bun, anul ăsta.
Un elev mai bun, un fiu mai bun, un prieten mai bun.
Voi fi mai bun la toate. Îţi promit.
Bine. E în camera 215. Asta, dacă nu e deja în operaţie.
Mulţumesc.
Poţi apăsa butonul pentru etajul doi, te rog?
Da.
Mulţumesc.
Ce naiba e asta?
Vrea cineva să-mi explice?
- Poţi să mă ajuţi puţin? - Sigur.
Uite o idee.
De ce nu scoateţi păcăliciul ăsta de aici şi aduceţi pe cineva
care într-adevăr are nevoie de operaţie? Acum!
Mă duc să fumez.
Nu realizezi cu cine ai de-a face?
Eu sunt un Alfa.
Şi eu la fel.
Nu ar trebui să fii la şcoală?
Domnişoară Blake? Sunteţi bine?
Scuze, doar... Gata.
Data viitoare, dacă vrei să stai acasă, stai acasă.
Sunt bine. Dar, tată, cerbul, acum asta?
- Ştiu, ştiu... - Nu poate fi o coincidenţă.
Dle Argent, nu ai nicio legătură cu asta, nu-i aşa?
- Eu? - Da.
Toate comportamentele astea animalice... Parcă s-a mai întâmplat înainte, nu?
Nu ştiu de unde crezi că aş putea şti sau nu asta.
Îmi pare rău.
Aş putea să jur că l-am auzit pe fii-miu vorbind despre cum dumneata
ai fi un vânător experimentat.
Sigur. Nu mai sunt.
- Eşti bine? - Da.
Avem o problemă gravă la şcoală.
- La ora drei Blake... - Îmi poţi spune mai târziu?
- Nu, trebuie să vorbim acum despre asta. - Bine, atunci ne vedem la Derek.
Ce e acasă la Derek? Ce naiba cauţi la...
Ne vedem acolo, da?
- Nu mai locuieşti aici, nu? - Nu.
A fost confiscată, dar am nevoie de ceva de aici.
Ceva care ajută la vindecarea unei răni cauzate de un Alfa.
- Da, dar s-a vindecat. - Nu şi pe interior.
Îmi vei spune cine era ăla? Acel Alfa.
Un rival din altă haită. E problema mea.
Ştiu că vrei să ajuţi şi ai făcut-o. Îţi rămân dator.
Acum du-te acasă. Du-te şi fii adolescent.
Derek...
Dacă vrei să-mi întorci acum favorul... poţi face ceva pentru mine.
Mi se pare mie sau Beacon Hills atrage tot mai multe ciudăţenii
şi chestii supranaturale?
Unde-i Scott McCall? Tu eşti Allison, nu?
- Da, de unde ştii... - Unde-i Scott?
A trebuit să plece.
- Trebuia să se întoarcă la clasă... - Se mai întoarce?
Mai uşor cu interogatoriul, drăguţă.
- M-a învineţit. - Şi pe mine.
Hai să vă scot de aici pe amândouă. Şcoala mai poate aştepta o zi.
Scumpo?
Nu trebuie să-ţi mai faci griji în privinţa asta.
Nu uita ce-am vorbit.
Rămânem în Beacon Hills, dar numai dacă nu ne implicăm.
Nu mai e problema noastră. Bine?
Am primit 15 apeluri în ultima oră.
Am de-a face un cerb sinucigaş, păsări care intră prin geamuri,
animale care se comportă agresiv...
Trebuie să recunosc, încep să cred că e ceva în apă.
Ca să fiu sincer, voiam să te sun să-ţi spun ce mi s-a întâmplat. Vino.
Întâi, am crezut că a pătruns cineva prin efracţie...
un tip scrântit la cap care încearcă să-şi elibereze impulsurile violente.
Până să mă uit mai atent şi să observ ce într-adevăr s-a întâmplat.
Şi-au făcut-o singuri.
Da, văd şi eu. Sunt două dungi, nu?
Ce vrea să însemne asta?
Nu ştiu. E ceva ce am desenat cu degetele.
De ce asta e aşa important pentru tine?
- Ştii ce înseamnă cuvântul tatuaj? - A însemna ceva.
Asta înseamnă în tahitiană. În samoană, înseamnă "rană deschisă".
Am vrut de la 18 ani să-mi fac un tatuaj.
Mereu am vrut unul.
M-am decis să-l fac acum, ca un fel de recompensă.
- Pentru ce? - Pentru că nu am sunat-o
şi nici nu i-am trimis mesaje lui Allison toată vara.
Chiar dacă am vrut, chiar şi când îmi era foarte dor de ea.
Am vrut să-i ofer libertatea pe care şi-o doreşte.
Au trecut patru luni şi tot doare.
- Încă se simte ca o... - Ca o rană deschisă.
Da.
O durere mai mare ca asta n-ai simţit vreodată.
E super.
Fă-o.
Asta e prea mult pentru mine. Am să mă car de-aici. O să aştept afară.
Nu. Mă poţi ajuta să-l ţin.
Dumnezeule!
Ţine-l!
A mers.
- Acum pare destul de permanent. - Da. Cam aveam nevoie de ceva permanent.
Tot ce ni s-a întâmplat... Totul se schimbă aşa rapid.
Totul e aşa de... efemer.
- Ai învăţat pentru examene? - Da.
Frumos.
Ai vopsit uşa. De ce ai vopsit uşa?
Du-te acasă, Scott.
Şi de ce doar pe o parte?
Scott!
Păsările de la şcoală şi cerbul de aseară...
exact ca în seara când era să mă calce-n picioare nişte cerbi
şi apoi am fost muşcat de Alfa. Câţi sunt acolo?
O haită.
O haită de Alfa.
- Toţi sunt? Cum de se poate aşa ceva? - Am auzit că e un fel de şef.
Îl cheamă Deucalion.
Ştim că-i are pe Boyd şi pe Erica.
Eu, Peter şi Isaac îi căutăm de mai bine de patru luni.
Deci i-ai găsit. Cum te descurci cu o haită de Alfa?
Cu tot ajutorul posibil.
Unde este? Unde-i fata?
Ce fată?
Frumoasă... dar sfidătoare, nu-i aşa?
Pentru că ştiu ceva. Ştiu că ţi-e frică de el.
- De un adolescent? - De bărbatul care va deveni.
Sunt conştient de o potenţială ameninţare.
Dar cineva deştept m-a învăţat odată că dacă vrei să elimini pe cineva...
pune pe altcineva să facă asta.
Derek.
- Asta! E perfectă. - Nu ştiu ce să zic.
Încă mă gândesc la o nuanţă de albastru.
Lydia, uite!
Traducerea şi adaptarea: Ionuţ666, Unq Johnny & Neoh @ Titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro