Bună, mamă. Bună, Max.
- Bună. - Hei.
Îmi pun rapid un pahar de Joe înainte să plec.
E o dimineaţă obişnuită
când soţul meu intră înăuntru ca şi cum ar locui aici.
Aminteşte-mi, Julian, cu cât eşti plătit pentru că menţii drumul curat?
Cu nimic.
Nu o fac pentru bani.
O fac pentru gunoiul gratuit.
Hei!
Săpunul pentru vase funcţionează.
Pot menţine cuarte împrejurimile, lucrez cu o suliţă
şi am primit o scrisoare de recomandare
din partea procurorului după ce am găsit acel cadavru.
Păi, eu, de exemplu, sunt foarte mândră de Julian
şi iubesc vesta ta portocalie.
Asta a fost pe cadavru.
Nu vreau să mă duc la fotbal!
Marţea trecută, la 6:20 P.M., fiica mea a realizat
că deţine toată puterea din relaţia noastră.
Voi mânca brocoli doar dacă putem mânca în vană.
E aproape ora de culcare şi e foarte frig
şi nu am chef să port bikini acum.
Bine?
Wow, ce puţin muşti.
Mersi.
Nu e un compliment.
Ce trebui să fac ca să mergi la fotbal?
Mami a întârziat la muncă, scumpo.
Eu deja am întârziat pentru fundul meu!
Bine, bine.
Mă ocup eu, bine?
Nat, dacă promiţi că mergi la fotbal,
te voi lăsa să strângi gunoiul de pe marginea drumului mai târziu
şi poţi păstra orice comoară găseşti.
Săptămâna trecută, am găsit un picior artificial.
Dă-mi hainele. O voi îmbrăca eu.
- Bine. - Şi am pornit. O prind eu.
Bine, o prind eu. Nu-i adevărat!
Ba da, te prind eu! Ba nu!
Dacă o las să stea acasă,
puteţi să o supravegheaţi voi cât timp sunt la muncă?
Nu-mi arăta faţa aia.
Capitulezi în faţa micuţei tale teroriste.
Dacă toţi teroriştii erau micuţi?
Atunci nu i-am vedea că vin, nu?
Polly, uite, tu eşti şeful.
Trebuie să acţionezi după bunul tău plac,
iar copilul să se adapteze. Aşa stă treaba.
Du-te liniştită la serviciu. Da.
Trebuie să meargă la fotbal, va găsi o cale să fie acolo.
Aşa am procedat cu tine.
Adulţii erau vedetele spectacolului,
iar copiii se aflau în public,
iar voi continuaţi să reveniţi, pentru că aveam un mare succes.
Uite, nu ştiu dacă voi aţi trecut prin toate astea,
dar voi sunteţi pe ideea puneţi-nevoile-tale-pe-primul-loc,
iar asta m-a lăsat cu un mare gol în stomac.
- Asta-i aşa dramatic. Toţi avem aşa ceva. - Dar îţi iubeşti acel mare gol.
- Aşa e. Cred că te face misterioasă. - Lui Stephen Hawking i-ar plăcea asta.
- Te face haioasă, unică. - Aş vrea eu să golul ei.
Eşti minunată. Înţelegi ce zic?
Nu vreau ca Natalie să se simtă abandonată emoţional, bine?
Copiii vin mai întâi. Deci da,
ar putea fi puţin mai greu acum,
dar va creşte
sigură pe sine, o femeie complexă
cu propriul ei apartament.
Asta ar fi grozav.
În regulă, păi, e îmbrăcată.
Va fi singura echipă cu o prinţesă,
dar nu a vrut să poarte altceva.
Vezi? Ne-am dat seama de nevoile ei, iar ea va răspunde
prin respectarea planului, iar acesta e că mami pleacă la serviciu,
iar ea pleacă la fotbal.
I-am cerut lui Natalie să nu mai atingă boabele de cafea,
iar ea a zis că mama mea e fundul meu.
Nu m-am putut gândi cum să-i dau replica înapoi,
iar acum mă simt prost.
Îmi pare rău. A refuzat să meargă la fotbal.
A ajuns la faza aceea în care e rebelă
şi mi-e frică că prea multă disciplină
va duce direct la o bară de striptease.
Are 6 ani.
Împotriva a ce trebuie să se manifeste ca o rebelă, siropului de porumb?
De ce mă supără fata asta aşa de mult?
Perfect.
Bine, bine.
Dragă
Bună, Scott.
Scott e asistentul acela foarte chipeş
cu care am ieşit împreună.
Dumnezeule. Asta e perfect, pentru că amândoi suntem divorţaţi
şi amândoi avem copii.
Deci dacă copii noştri ar creşte şi s-ar îndrăgosti,
asta...ne-ar face frate şi soră
sau tu ai deveni tatăl meu?
Da. Urăsc matematica.
Mi-ar plăcea să ieşim mâine,
dar Natalie are curs de step,
iar refuzul ei de a se urca în maşină probabil mă va costa...
Nu ştiu... Să zicem 5 ore.
Te sun eu mai târziu. Pa.
Bine, Polly, nu vreau să fac pe şefa,
dar cred că ar trebui să poarte mănuşi.
Uite, mamă, sunt o brânză!
- traducere şi adaptare de Hice Cristian - - hice.cristian@yahoo.com -
Scott ţi-a dat întâlnire,
iar tu ai refuzat?
Da. Natalie chiar mă testează în momentele astea.
Cred că ar înţelege greşit mesajul dacă aş abandona-o.
E fiica mea. Ea e pe primul loc.
Mă întreb, totuşi, dacă are nevoie de tine
la fel de mult pe cât crezi tu, sau dacă tu ai nevoie de ea
ca să aibă nevoie de tine la fel de...
Orice se potriveşte cu începutul a ceea ce spuneam.
Ţie îţi place să gândeşti aşa, pentru că te face să te simţi mai bine
despre faptul că ai pus pe primul loc nevoile tale şi nu al mele, când eram mică.
Bine, drăguţă, trebuie să mergem
la studioul nostru de comedie.
Aşa că ia doar 2-ul până la A sau B-ul până la 1.
Păi, acum nu funcţionează cele express.
Doar ia 2-ul până în centru. Te iubesc!
- Bine. - Super.
Ca să fim cinstiţi, noi am pus nevoile noastre în faţa tuturor.
Dar îţi place de Scott
şi meriţi să faci dragoste cu el din nou.
Nimeni nu mai "face dragoste".
Noi facem dragoste. Foarte mult.
Păi, noi suntem... Adică, foarte mult.
Noi facem dragoste.
Păi, lucrurile nu vor deveni mai scârboase de atât.
Nu poate Julian să aibe grijă de ea?
Julian nu a realizat cât de greu este
să menţii curaţi 3 kilometri de autostradă.
Poftă bună, ratatule!
Da.
Râzi cât vrei, peşte de-al lui Iisus!
Nu aşa ajungi în Rai.
Păi, tu eşti copilul nostru, iar noi te punem pe planul principal.
Aşa că, de ce nu ne laşi pe noi să avem grijă de Natalie,
iar tu să ieşi în oraş cu Scott?
Da, nu te aşteptai la asta, nu-i aşa?
- Nu. - Păi, ştii, trebuia să mergem
la festivalul acela de vin şi jazz.
Ce zici să o punem pe Polly pe planul principal
într-o zi când nu avem nimic programat?
Nu, aceasta e prioritatea noastră familială.
Păi, când ne-am căsătorit, am jurat că vinul şi jazz-ul
va fi tot timpul prioritatea noastră.
Bine, s-a făcut, puştoaico.
Mulţumesc. Apreciez că vă sacrificaţi planurile
ca eu să pot... Ce naiba. Să fac dragoste.
Te-ai simţit bine s-o spui, nu? Asta-i fata mea.
Da. Ştiţi ce?
Mă duc să-l sun pe Scott. De fapt, uită de asta.
Mă voi duce acolo mâine
şi îl voi surprinde cu o mişcare îndrăzneaţă
pe care am văzut-o seara trecută la Televiziunea Cinematografică Latină.
Bine.
Dar chiar vom merge la festivalul de vin şi jazz.
Nu. Vom merge într-un loc care să-i placă lui Natalie,
ca de exemplu...în parc
sau la librărie
sau...Nu, nu, nu.
- Mergem la festival. - Bine.
Şi o vom educa pe Natalie
despre cum trebuie să funcţioneze o relaţie dintre un copil şi un adult.
Polly, hei.
"Hei" spui la cai doar, păpuşelule.
Ştii, copiii mei...
Îi pot vedea.
Da. Ei m-ai văzut?
Da. Am văzut. Da.
Bună.
Vezi? Aşa procedăm noi.
Suntem adulţi şi ne bucurăm de o zi a adulţilor, bine?
Iar fata merge în spatele nostru, bucuroasă că a ieşit din casă.
Când ajungem acasă, iar Natalie îşi va lua uniforma ei pentru fotbal
fătă niciun moft, vom fi eroi, Max.
Eroi, ca şi Bono. Nu a mai vorbit de o vreme totuşi.
Ar trebui să ne facem griji?
În niciun caz. Dacă îi este foame sau sete, va spune ea.
Mi-e foame.
Vezi?
Bine, trebuie să încerci asta. E caviar cu brânză de capră
pe un biscuite cu rozmarin.
Arată ca rahatul de pasăre.
Vreau să plec. Locul ăsta e plictisitor.
În mod evident nu e plictisitor.
Există duzine de gusturi şi există o discuţie
despre sarea de acasă, iar spectacolul cu echipa Dickerson
trebuie să înceapă cam peste 20 de minute.
Păi, tu vei pierde!
Capra! Vreau să mângâi capra!
Nu, dragă. Aia e doar o hologramă cu o capră.
Nu mângâiem capre străine.
Wow, sigur ştie să se facă auzită.
Nu, nu îmi amintesc ca Polly să fi reacţionat astfel.
Nu, asta pentru noi eram cei care reacţionam aşa.
Ascultă, oamenii mai mari şi mai deştepţi.
De aceea noi avem toate cardurile şi toţi banii.
Nu vom fi indulgenţi cu tine, domnişoară.
Capră, capră, capră.
Sărăcuţa. Tocmai a părăsit-o soţul.
Ştii ceva? Toarnă nişte vin într-un şerveţel.
Îmi pare foarte rău că m-am expus copiilor tăi.
Sper că e ultima dată când se întâmplă asta.
Ţi-am văzut sânii. Sânii tăi sunt sâni.
Bine lucrat, Jackson.
Da. El va fi un doctor.
Mulţumesc foarte mult că ai făcut rost de hainele astea
de la vecina tău. Sigur.
Cu toate că nu cred că a mai fost la cumpărături din 1996.
Da, păi, e super, pentru că încă încerc
să mi te imaginez în acea ţinută...neagră.
Aş fi dorit să ştiu că vii.
Ar trebui să anulăm pentru moment?
Natalie e cu părinţii mei, iar eu mi-am epilat picioarele
până sus şi nu doar până la genunchi.
Păi, în cazul acesta, da, presupun că încă putem ieşi în oraş,
dacă nu te deranjează să vină şi băieţii.
Da, sigur că nu. Adică, nu ai ştiut că îi vei avea,
iar copiii sunt pe primul loc. Da.
Acum ce ne vom face? Îi vom închide în debara
în timp ce noi doi mergem să ne tăvălim prim pat puţin?
Putem face asta?
Eu...
Glumesc.
Se poate? Glumesc...din nou.
Da. Să mergem... Să mergem să mâncăm ceva.
Bine, grozav. La Fast Food e în regulă?
Da, desigur. Ce le place?
Burgeri-sâni.
Păi, ştiţi ceva?
Am avut sâni la micul dejun, deci cât timp au salate...
Căpriţă. Abia acum m-am prins.
Ştii, odată mi-am dat întâlnire cu un tip care arăta exact ca şi capra asta.
Da. Încă îmi datorează 5,000 de dolari.
Scuză-mă, capră. Cunoşti un tip pe nume Salvador?
Doamne, sunt aşa de plictisită.
Hei, dragă. De ce vorbeşti cu capra?
Încerc doar să socializez
Da? Păi, ascultă aici.
În timp ce voi încercaţi să vă împrieteniţi,
am avut o sclipire de genialitate.
Legăm balonul ăsta de încheietura lui Natalie.
Astfel, o puteam vedea oriunde ar fi.
Dacă începe să se mişte cu o viteză de adult,
vom şti că ceva nu e în regulă.
Păi, atunci ce vom face?
Ţipăm, alergăm şi atacăm... Lucrul nostru preferat.
Ăsta e un plan.
Scumpo, te distrezi de minune aici, nu-i aşa?
- Da. - Minunat.
Păi, ştii, bunicul şi bunica...
Ne vom distra tocmai acolo.
Suntem la câteva tarabe mai jos.
Iar tu vei purta balonul acesta, iar noi te vom supraveghea, bine?
Şi ce zici de nişte bani de cheltuială
pentru tine şi domnul Capră? Ia te uită.
Da. Cum ţi se pare?
Toată lumea câştigă.
Bine.
Dumnezeule
Da, ce zici să ne recuperăm seara?
E ora două după-masa.
Lentilele astea heliomatice... Se închid la culoare prea devreme.
Nu pot niciodată spune exact ce oră este.
Uită-te la ea.
Şi-a făcut o prietenă.
Wow. Nimic nu face ca burgerii de la fast food să miroasă mai bine,
în afară de mirosul de benzină.
Şi pârţurile.
Ce?
Serios, Jackson? De asta ne ocupăm acum?
Îmi pare rău.
Dar, ştii tu, alegeţi tabăra, nu?
Mă întreb cum ar fi dacă ne-am alege una pe bune.
E destul de interesant să te gândeşti la asta.
Ştii, mă gândesc că dacă îmi dau seama de nevoile lor,
nu ar mai arunca cartofi prăjiţi la mine în păr.
Haide. Acesta are ketchup pe el.
Aşa mă vede lumea când sunt cu copilul meu?
Nebunaticii ăştia mici, erau fără control
şi cu cât îl vedeam mai mult pe Scott cu copiii lui,
cu atât mai mult îmi vedeam viitorul cu Natalie.
Cât de curând, vom mânca burgeri în maşină,
înecându-ne în propriile noastre pârţuri.
Tren! Tren!
Ce?
Există un tren pentru copii în parc.
Am mâncat odată în el,
iar acum tot timpul trebuie să ne mâncăm burgerii în el.
Simt că ne-am făcut comozi deja.
Nu vreau, ştii tu, să fiu o persoană rea,
dar chiar nu mă simt în stare să mă urc într-un tren pentru copii,
după ce am mâncat toţi burgerii aceia.
De ce am cumpărat ciocanele gonflabile?
De ce se fac ciocane gonflabile?
În regulă, băieţi, nu în ureche, bine? Serios.
Ştii, părinţii mei cred că adulţii controlează totul,
iar copiii trebuie să se adapteze. Când eu eram de vârsta lui Jake,
eu luam adevăratul tren, de una singură.
Copiii mei nici măcar nu pot merge într-un tren de copii singuri.
E posibil ca părinţii mei să aibe dreptate?
Adică, poate că Natalie se comportă nebuneşte
pentru îi fac toate poftele.
Poate ar trebui să mai audă şi câte un "nu câteodată".
Tyler, a zis să nu dai în ureche.
Haide, amice.
Uită-te la noi.
Uită-te la noi toţi. Ce facem?
Niciunul din noi nu e fericit în trenul ăsta.
Iar tu, omule, care eşti singur,
eşti mult pre fericit, bine?
Ai dreptate.
Are dreptate. Şi ştii ce?
Voi sparge ciocanul ăsta. Da, sparge ciocanele alea.
Copii, aici e sfârşitul liniei.
Domnule conductor! Opriţi trenul!
Credeam că va dura o secundă.
Din ce sunt făcute astea, din Kevlar?
Iubesc locul ăsta.
Mâncare, vin, noii noştri prieteni de rase diferite.
Asta sunt?
- Da. - Credeam că iar nu văd bine.
Şi în timp ce dansăm, o supraveghez pe Natalie.
Păi, eu o supraveghez pe Natalie.
Nu, ea...
Ce?
"Grupul celor cu cancer la sân."
Am pierdut-o pe Natalie.
Bine, deci, la ce ne gândim?
Părinţii mei mi-au zis de un festival al vinului şi al jazz-ului.
Nu sună grozav?
Da, asta sună chiar grozav.
Asta sună plictisitor.
Îţi mulţumesc pentru opinie, Jackson,
dar în ciuda dezinteresului tău, ghici ce?
Oricum mergem.
Îmi place noua schimbare.
Mi-e rău.
Da? Deschid geamul?
Drăguţ.
Dacă ne obligi să mergem,
vom face să nu te simţi bine deloc.
Imposibil.
Ce sunt pe cale să fac e un semn al protestului.
Hei.
Opreşte maşina.
Bine. Deci...
Ce se întâmplă apoi? Îi punem în portbagaj?
Se întâmplă totul prea repede.
Ar trebui să le dăm o lecţie despre cum să vii civilizat?
Da.
Păi, băieţi, felicitări.
Nu trebuie să mergeţi la festival. Da!
Pe mai târziu!
Mulţumesc pentru ajutor, băieţi.
Cea mai bun parte a slujbei... Îţi dau o armă.
Dar cu o mare putere, vin şi responsabilităţi mari...
Piciorul meu.
Vor fi în siguranţă cu el, nu?
Păi, mai în siguranţă decât ar fi cu mine acum.
Glumesc. Adică, poate fi puţin
cam nebunesc să-ţi laşi copiii
pe marginea drumului cu un tip cu barbă,
dar e unul dintre tipii cu barbă buni.
E destul de incitant. Aşa-i?
Simt că suntem părinţii dintr-un film indian sau ceva de genul.
Să mergem să jefuim o bancă. Da.
Natalie? Bine, Natalie?
Natalie?
- Natalie? - Dragă?
- Natalie? - Natalie?
Hei, Natalie?
Mamă, un străin!
Bine, scuză-mă, prietene.
Ai văzut-o? Natalie?
Vai. Să plecăm.
Bine. Natalie.
- Natalie? - Natalie?
- Dragă? - Natalie?
Natalie!
Nu!
Hei.
Ascultă-mă. Da.
Uite ce vom face. Bine.
- Ne vom duce la intrare. - Da.
Şi doar vom sta acolo.
Ne vom uita la toţi care trec
până ce locul ăsta se goleşte
Doamne. Uite-o pe Polly.
Bine, va trebui să inventăm o minciună uriaşă
ca atunci cu câinele.
- Nu, nu, nu. Polly. Polly. Acolo. - Nu?
Păi, asta e bine.
Se simte bine printre adulţi.
Elaine, Elaine.
Ce? Nu pot simţi 2 lucruri diferite in acelaşi timp!
Bine, poţi. În regulă. Acela...
Vezi, acela nu e vinul tău. Lasă-l jos, dragă.
- Haide. - Urmăreşte-mă.
- Haide. - Natalie?
Era cu caprele.
Da. Perfect.
Vezi? Despre asta vorbesc.
Merişor.
Doamne, Max, ce am făcut?
Nu, o vom găsi. Vom continua s-o căutăm.
O vom găsi, Elaine.
Nu mă voi ierta niciodată. Niciodată.
Nu, dragă, nu spune asta.
Noi dansam doar. Bine.
Bunico, mi-e sete.
Ia te uită.
Nu vom mai lăsa să ne scape din vedere copilul ăsta.
Eşti bine dragă?
Uită-te la faţa asta. Ce faţă.
E în regulă, bunico. M-am distrat.
- Abia aştept să-i spun mamei. - Da.
Hei, ştii ceva?
Suntem aşa de bucuroşi că ai avut o aventură grozavă,
dar hai să jucăm un joc amuzant în care nu îi povesteşti mamei tale
despre aventura ta. Cum sună asta?
Ăsta nu e un joc. Asta e doar să nu zici ceva.
Păi, seamănă cu un joc.
Dacă o parte a jocului e că noi îţi cumpărăm orice doreşti tu?
Îmi place asta, bunico.
Acuma asta sună a distracţie.
Da.
Îmi poţi cumpăra o capră?
Păi, trebuie să fie un motiv, dragă.
Cred că mai bine aş prefera să-i spun mamei despre aventura mea.
220, 240, 260.
E inclusă livrarea sau trebuie s-o leg de capotă?
Cât trăieşte o capră?
Nu ştiu, Elaine.
Bună, mami!
Ce faceţi aici?
Ce face aici? Ce Dumnezeu?
Şi ce face Natalie aici?
Ce? Răspunde-i mamei tale, dragă.
Şi de ce are tot ce e pentru vânzare aici?
Şi o capră! Şi o capră.
- Bunicul şi bunica mi-au cumpărat-o. - Grozav.
Ei sunt aceeaşi părinţi despre care vorbeam mai devreme?
Nu, nu. Nu i-am întâlnit niciodată.
Ce faceţi? O răsfăţaţi prea mult.
Ai zis să fim indulgenţi cu ea ca să-şi ia propriul apartament.
Iar asta chiar ne-a pus pe gânduri.
E rezonabil.
Păi, am greşit, bine?
Domnişoară, nu vei mânca covrigei şi îngheţată
înainte de cină, da?
Iar mami îşi va petrece timpul puţin cu Scott,
aşa că bunicul cu bunica te vor duce acasă,
te vor îmbăia şi te vor pune în pat.
Nu, nu, nu, nu.
Nu, rămân la festival.
Doamne, iar începe
Poţi ţipa şi plânge cât doreşti...
Dar asta nu se va întâmpla!
Bine?
- Noi de ce trebuie să plecăm? - Te rog.
Renunţă cât încă mai poţi.
Nu! Nu vreau să mă duc acasă.
Bine, în regulă.
- Hei. - Bună.
Hei. Zi lungă, nu?
Da, dar a fost plăcerea noastră. Nu-i aşa, Max?
Atât de plăcută
şi ştii tu, e uşor să înţelegi
de ce ai ceda în faţa unui copil atât de adorabil.
Da, vreau să spun, când vezi zâmbetul acela, nu poţi spune "nu".
Nu-i aşa? Buzele tale refuză.
Mi-a zis că aţi pierdut-o.
Ce a devenit lumea asta
că nu poţi mitui un copil cu o capră?
Uite, există o limită între a accepta toate poftele copiilor
şi ca ei să ajungă pe o cutie de lapte.
Bine, încercăm să găsim locul acela drăguţ.
Şi ne pare foarte rău. Da.
Nicio idee.
Ne-am tăvăli pe jos de durere
dacă nu ne-am fi rănit la spate, căutând-o.
E în ordine. Ştiu că nu a fost cu intenţie,
iar când Natalie a zis că i-a plăcut că s-a pierdut,
pentru că a făcut-o să se simtă ca o fată mare,
mi-a adus aminte de ceva.
Scuză-mă, scumpo.
Ştii unde e magazinul de peşti?
Uşor. Veţi avea nevoie de un schimb la 4
pentru că trenul nu mai funcţionează pe acolo noaptea.
Mergeţi 3 staţii şi apoi spre nord. Nu-l puteţi rata.
Eşti un înger. Mulţumesc.
Aşadar, acesta e un lucru minunat care reiese din educaţia dată de voi.
Am ştiut să-mi port de grijă
şi...poate i-ar prinde bine puţin şi ei, de asemenea.
Bine. Doamne, ce deştepţi suntem!
În regulă, deci ceea ce spui, e că am făcut o treabă minunată.
Nu prea suntem luaţi în seamă.
Coborâşuri şi urcuşuri. Mulţumim.
Oricum, vă iert. Noapte bună
Şi mulţumesc pentru asta, apropo.
Face asta de multe ori.
Ştii că sunt nocturne,
deci e rândul tău s-o hrăneşti. Fii serios.
Noapte bună, capră.
Neaţa.
Da.
Nu vreau să trezesc suspiciuni,
dar am observat că a dispărut capra.
Înainte să încep să inventez o poveste pentru Natalie,
vreo idee unde ar putea fi? Max a avut grijă de ea.
Te rog spune-mi că nu mănânc capra.
Nu te îngrijora.
Aşa e. Mi-am luat o capră!
C-a-p-r-ă! Toată a mea.
Terrence, ai ratat un loc.