Din episoadele anterioare...
- Cine mi-a ucis mama? - Nu-ţi pot spune numele.
Te-ai duce direct la el. E ca şi cum te-aş împuşca eu însumi.
Vin să te omoare, dar nu-i voi lăsa. Voi pune capăt problemei.
Când Montgomery s-a dus la hangar, a trimis pachetul cuiva de încredere.
Conţinea informaţii dăunătoare celui din spatele lucrurilor.
Cât te lăsau în pace, informaţiile nu erau făcute publice.
De unde ştii?
Ca să fie aşa, cineva trebuia să se asigure că nu-i urmăreşti.
- Cum ai putut face asta? - Fiindcă te iubesc.
Nu trebuia să-mi târgui viaţa ca şi când aş fi fost un copil.
- Căutau dosarele lui Montgomery. - I-au spart casa?
- A luat albumul lor de nuntă. - De ce?
- Căutau pe cineva pe care-l cunoştea. - Dacă vei continua, vor veni după tine.
Să vină!
- Ajutor! - Habar n-ai cu cine te pui.
- Castle! - Beckett!
Începând de acum, sunteţi suspendaţi amândoi.
Păstreaz-o. Îmi dau demisia.
- Ce vrei, Beckett? - Pe tine.
Eşti greu de găsit.
Îmi vei spune unde sunt toate informaţiile,
apoi o voi băga pe Beckett definitiv în groapă.
Ţi-am făcut cafea.
- Deci n-a fost vis. - Nu.
Sigur n-ai visat.
Ai avut dreptate. Habar n-aveam.
Deci, ţi-a plăcut? Mai ales partea...
- Cel mai mult mi-a plăcut partea aceea. - Şi mie.
Deci...
Eşti împăcată cu asta, da?
N-a fost o criză de genul "mi-am pierdut slujba şi era să mor"?
- Pentru mine, nu. - Nici pentru mine.
Bine.
Bine...
Dar...
Chiar mi-am dat demisia. Şi am toată ziua liberă.
- Şi eu. - Zău?
Da.
Atunci ce ţi-ar plăcea să facem azi?
- Nu ştiu. Am putea citi. - Sau ne uităm la televizor.
Doamne sfinte!
- Ziceai că e la Hamptons. - Acolo era!
- Nu trebuia să vină. - Dragule, trebuie să vorbim.
Ascunde-te!
- Poftim?! - Ascunde-te!
- Serios? - În dulap!
- Nu intru în dulap! - Treci în dulap!
- Ce se întâmplă? - Eu... făceam patul.
Ce cauţi aici?
Voiam să vorbim despre calităţile fiicei tale...
Chiar acum?
Şi să-ţi amintesc că Alexis e un model de bun simţ şi maturitate,
deşi nu ştiu de la cine a luat calităţile astea.
Corect. M-aş simţi mai bine dacă aş fi îmbrăcat la discuţia asta.
- Bine, te aşteptăm în bucătărie. - "Aşteptăm"? E şi Alexis?
Vrei nişte ceai? Te-ar linişti.
- Nu, fără ceai. - Fără ceai...
- Bine. - Eşti cumva mahmură, Alexis?
Petrecerea de absolvire a cam scăpat de sub control şi m-a sunat de acolo.
Am venit în oraş s-o iau. Nu te enerva, dragule.
- De ce nu m-ai sunat pe mine? - Am încercat, dar n-ai răspuns.
Aşa e.
Din cauza mea. Eu sunt de vină.
În calitate de tată, trebuie să-ţi spun
că sunt foarte dezamăgit de tine, dar în acelaşi timp mândru.
Îmi zvâcneşte capul.
- Îţi aduc nişte aspirine. - Nu!
- Fără aspirine. - Poftim? De ce?
E prima ei mahmureală.
E o piatră de hotar, un ritual al viitorului.
Nu vrei s-o trăieşti complet, fără uşurarea adusă de calmante?
- Nu. - Bine, ia o aspirină.
Vreun progres în privinţa agresorului lui Beckett?
Am percheziţionat maşina închiriată. Nu ştim unde se ducea, nici cine e.
Dar am aflat ce furase din casa lui Montgomery.
Albumul de nuntă? De ce l-ar fi vrut Maddox?
Cred că voia fotografia dispărută.
Probabil îl caută pe cel care-i în ea.
- Ai reuşit s-o găseşti? - Evelyn Montgomery aduce negativele.
Sunt singur însă, mi-ar trebui ceva ajutoare.
Spune-i asta vicepreşedintelui.
Jumătate din oameni îi asigură paza, ceilalţi controlează traficul.
Deocamdată eşti singur.
Te chinuieşti degeaba, dle Smith. Ştim amândoi cum se va sfârşi.
Nu mă face să merg mai departe. Spune-mi unde-i dosarul.
Du-te dracului.
Ai venit să-ţi ceri scuze că m-ai ascuns în dulap?
Lasă-mă să-ţi explic.
Când i-am auzit vocea, am reacţionat instinctiv.
- Ca un puştan de 16 ani. - Da.
- Ba nu. Ştii... - Stai aşa.
- Ţi-e ruşine să fii văzut cu mine. - Nu-i adevărat!
Bine... e ceva foarte nou pentru mine şi mă poţi considera egoist,
dar vreau să ţin totul doar pentru noi.
- Oricum, n-a fost cel mai bun moment. - Nu.
Poate... mă voi revanşa cumva.
Presupunând că nu mai vine mama ta, putem trece la runda a doua.
De fapt, ar fi a patra, dar...
- Ne urmăreşte! Ştie! - Cine e?
Beckett, sunt Ryan.
- Ascunde-te! Treci acolo, în dulap. - Nu intru acolo.
De ce? Eu m-am ascuns în dulapul tău. Tu de ce n-o faci?
- De ce? - Fiindcă...
- E totul în regulă? - Da.
Poate... nu vreau încă să se afle.
- Cum să afle? - Eşti aici, cum eram şi eu la tine.
Diferenţa e că eu am pantalonii pe mine.
Ţi-e ruşine să fii văzută cu mine?
Bine...
Comportă-te normal. Dacă eşti în stare de aşa ceva.
Aşa sunt mereu.
Bună, Castle. Ce cauţi aici?
Mă plimbam şi eu prin cartier. Locuiesc doar la vreo 20...
- Tu ce cauţi aici? - Vreau să vorbim despre caz.
Ryan...
Nu. Mi-am dat demisia. Am terminat.
Sper că nu-i din cauza lui Gates
sau din cauza a ceea ce am făcut eu.
Nu, am înţeles. Voiai doar să ne ştii în siguranţă.
Vreau şi acum. Cel care te-a aruncat de pe acoperiş e încă liber.
- Ryan... - Ştiu ce ţi-a făcut cazul ăsta.
Nu-ţi cer să revii. Vreau doar să-ţi arăt ceva. Atât.
Am găsit copia pozei luată de Maddox din album.
Tu îi ştii pe cei cu care lucra Roy atunci.
- E unul dintre ei? - Nu l-am mai văzut.
Eu, da.
El este cel despre care-ţi spuneam, cel care voia să te ştie în siguranţă.
- Eşti sigur? - Acum e mai bătrân, dar sigur e el.
Despre ce e vorba?
A folosit informaţiile date de Montgomery să te protejeze.
Acum însă l-au trimis pe Maddox să-l prindă şi să le obţină.
Dacă nu-l găsim înaintea lui Maddox, nu vei mai fi nicicând în siguranţă.
CASTLE Sezonul 5 Episodul 1
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to honeybunny www.adic7ed.com
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Tipul pe care-l caută Maddox e cheia.
Dacă dăm de el, găsim şi dosarul lui Montgomery.
Din care putem afla cine-i în spatele poveştii, inclusiv ucigaşul mamei tale.
De câte ori aţi vorbit, nu ţi-a dat niciun nume, nici măcar fals?
- Unde lucra? Sau unde locuia? - Nu, nimic.
M-a sunat o dată pe celular, acum două seri, dar cu număr ascuns.
Îţi verific factura, să văd dacă aflu ce număr te-a sunat.
Trebuia să se sfârşească totul.
Nu mă mai pot întoarce. Nu acum.
N-avem de ales. Dacă-l găseşte Maddox primul...
Nu ştiu cum să fac. Nici măcar nu mai sunt poliţistă.
Îţi spun eu cum facem. Aflăm noi cine e.
Am mai reuşit şi altădată, cu mai puţine informaţii.
Lăsăm totul deoparte şi o luăm de la început.
La asta te pricepi foarte bine. Nici eu nu sunt rău...
Deci... ce ştim?
Ştim că are vreo 60 de ani, locuieşte de mult în New York,
e amic cu Montgomery. Are legături cu forţele de ordine.
Pare sus-pus, bogat.
Aşa e.
Şi e aşa de când a fost făcută poza asta.
- De unde ştii? - Uită-te la încheietura mâinii.
Ceasul e Nautilus 3800.
În 1981, când a apărut, costa vreo 10.000 $.
Şi...
Atunci s-a însurat Montgomery. În mai 1981.
Câte astfel de ceasuri puteau fi vândute în cinci luni?
Nu pot face asta, Javi.
Am încasat un glonţ pentru tine. Ai uitat?
Nu pot accesa baza de date fără autorizaţie.
- Aş pierde totul. - Dacă te-ar prinde.
Dar nu vei fi prins.
Am cumpărat asta de la un lichidator.
Când terminăm, şterg hardul şi nu se va şti că ai fost tu.
E un fost soldat. În Forţele Speciale, Delta, nu ştiu.
Era cât pe ce să-mi omoare o prietenă.
Va continua până când îl oprim.
Trebuie să-l identific. Iar tu trebuie să mă ajuţi.
Bine, mulţumesc.
Firma producătoare zice că 17 ceasuri au fost vândute în oraş
în perioada ianuarie - mai 1981.
Ţi-au spus şi numele clienţilor?
Nu, dar 9 din cele 17 au fost oferite unei echipe de avocaţi,
după câştigarea unui proces împotriva Big Tobacco.
Câştigarea unui astfel de proces aduce multă publicitate.
Poate avem noroc şi-l găsim înainte să depisteze Ryan numărul.
Cum adică, nu poţi depista numărul? De ce nu?
Sunt contra cronometru. Trebuie să ştiu cine a făcut apelul, acum!
Da, dă-mi-l pe ofiţerul Hoben. Cu el vorbesc de regulă pe acolo.
Echipa de avocaţi care a câştigat procesul, dar nu-l văd.
Echipa era compusă din nouă oameni.
Aici sunt doar opt. Poate el e avocatul lipsă.
Sau poate nici nu era avocat.
Sau e avocat, dar operează în culise.
Ar putea fi consultant, ca Michael Clayton.
Poza asta are 30 de ani.
Nu ştim dacă tipul mai lucrează acolo sau dacă a lucrat vreodată.
- Beckett. - Veşti proaste.
Castle a fost sunat de pe un telefon cu cartelă, acum deconectat.
Tipul şi-a acoperit urmele.
L-am dat în urmărire pe Maddox, poza lui e afişată în tot statul.
- Cineva tot îl va observa. - N-avem timp.
- Ai mai aflat ceva? - Ar fi ceva, dar cu bătaie lungă.
Tipul a sunat prin internet, nu prin reţeaua mobilă,
dar era într-o zonă cu semnal slab şi a fost direcţionat printr-un router.
- Înseamnă că avem o adresă IP. - Da, am găsit-o.
Nu e în New York.
- Dar unde e? - Apelul a fost dat printr-o reţea
aparţinând clubului Magellan, Westport, Connecticut.
Mulţumesc, Ryan.
O fi membru al clubului. Poate există o poză de-a lui pe site?
Castle, uite!
Pe lista de avocaţi consultanţi.
Uite şi lista consiliului de administraţie.
Michael Smith. El e.
Se pare că Maddox l-a găsit primul.
Dosarul! Castle!
E încă în viaţă.
- Dle Smith, mă auzi? - La o parte, vă rog.
Dosarul... Ea nu e în siguranţă...
86...
- 86? Ce înseamnă asta? Nu înţeleg! - 86 M...
- Trebuie să-l ducem la spital. - O clipă! Ce înseamnă?
Dacă Smith supravieţuieşte, Ryan îl va pune sub pază,
să nu revină Maddox să-şi termine treaba.
Mi-a lăsat un mesaj. Mi-a zis "86".
E un indiciu referitor la dosar.
Ştim deja unde-i dosarul. Aici, făcut scrum.
Smith e prea deştept ca să aibă o singură copie.
E prea grijuliu.
E un cod. Răspunsul trebuie să fie pe aici.
- Trebuie să plecăm. - Răspunsul e aici, undeva.
Nu mai avem ce găsi, Castle. 86 poate însemna orice.
- Te agăţi de un pai. - Da. Dacă a dispărut dosarul...
înseamnă că vor veni după tine şi nu mai pot face nimic.
Aşa că mă agăţ şi de-un pai.
Nici n-avem voie să fim aici.
Când apar poliţiştii, ne arestează pentru intrare prin efracţie.
Nu mai avem timp.
Smith avea o casă în sudul Manhattan-ului. Pe strada Markwell 86.
Asta spunea Smith. "86" şi ceva cu "M".
În clădirea aceea e dosarul.
Bun, clădirea are zece etaje. Cât o fi de greu să găseşti un dosar?
L-ar fi ascuns undeva unde să fie la adăpost de demolare.
Deci dl Smith nu era doar proprietarul clădirii, ci o ştia bine.
- Mulţumesc. - De ce? Încă nu l-am găsit.
N-aş fi ajuns aşa departe dacă nu erai tu.
Îi vom da de capăt împreună.
Excludem deocamdată zidurile interioare.
Nu l-ar fi ascuns acolo, cu demolările astea.
- Nici în tavane. - Castle!
Michael Smith, 523.
- Nu era doar proprietar. - Avea şi birou la etajul cinci.
O informaţie utilă. Întoarceţi-vă. Mâinile la spate.
Văd că nu ştii când să renunţi.
L-ai convins pe Smith să-ţi spună unde-i dosarul.
Mi-a zis că-i într-un seif în podea, dar nu mi-a spus exact unde.
Noroc că m-aţi luminat voi.
Nu l-ai ucis fiindcă nu ştiai dacă vei găsi dosarul.
După ce-o voi face, mă ocup şi de tine.
Pe curând.
Avem câteva minute să ieşim naibii de aici.
Cât de strâns eşti legat?
- Poţi să-ţi mişti mâinile? - Cu greu.
Ai ceva ascuţit prin buzunare... un cuţit...
- Unghieră? - Cine ia unghiera după el?
- Ai chei? - Am telecomandă cu lănţişor.
- Uite acolo un şurub. - Perfect.
- E inutil. - Te contrazic.
Nu trebuie decât să prind brăţara şi... să tai.
Abia dacă am pătruns puţin.
Castle, aud paşi. Vine. Grăbeşte-te.
Dacă o să fim ucişi, o să mă simt foarte jefuit!
- Şi eu. - Măcar... am avut noaptea trecută.
Trebuia s-o fi făcut acum patru ani.
Ce să faceţi acum patru ani?
Numele adevărat al lui Maddox este Cedric Marks.
Odată terminat turul, s-a angajat la Arantas Solutions,
un contractor pentru operaţiuni militare secrete.
Şi cum ai ajuns aici?
I-am aflat numele şi am dat maşina în urmărire.
A văzut-o un poliţist în faţa clădirii.
- Am venit şi am văzut maşina ta. - Espo, stai.
523 e chiar după colţ. Ai o armă în plus?
- Da. - Frumos. Şi pentru mine?
Adică în plus faţă de cea în plus?
Nu mişca. Nici măcar să nu respiri.
Încearcă s-o iei şi îţi zbor creierul.
Bine. Tu eşti şefa.
Apleacă-te încet şi dă-mi dosarul.
- S-a dus. - Mersi pentru avertisment, Smith.
A ştiut că Maddox ajunge primul.
Dosarul...
Ia să văd dacă înţeleg.
Întâmplarea face ca voi trei să vă plimbaţi prin cartier?
Mulţi cred că e cea mai bună formă de sport.
- Are impact scăzut... - Şi aţi auzit explozia.
Ca nişte cetăţeni îngrijoraţi, v-aţi grăbit să vedeţi ce este.
- Da, exact. - Tu aşa îţi aminteşti?
- Da, domnule. - Căpitane Gates, pot garanta...
Nu mă interesează, dle Castle, la fel ca expertiza ta în ficţiune.
Să spunem că eraţi prin zonă.
Cum explicaţi faptul că Maddox, ucigaşul pe care-l căutăm
şi cel care te-a împuşcat anul trecut zace mort acolo?
Ghinion.
Detectiv Ryan. Ştii ceva despre asta?
Doar că siguranţa seifului era setată să se declanşeze când e deschis.
- Şi ce era în seif? - Greu de spus. Nişte hârtii.
Şi voi nu ştiţi ce erau acele hârtii şi ce căuta Maddox aici?
Cum spuneam, eram în trecere.
Eram atât de aproape.
Dosarul ne-ar fi spus cine e la mijloc şi cine mi-a ucis mama.
- Măcar nu te mai urmăreşte Maddox. - Vor trimite pe altcineva.
Doar dacă cel din umbră nu ştie că dosarul s-a dus.
- Poate crede că există încă. - N-aş pune pariu. Tu?
- Vrei să ascunzi chestia aia? - Ia te uită, Iuda.
- O mai ţii mult aşa? - Gata, băieţi.
- Ce cauţi aici? - Am venit să-ţi aduc asta.
Hârtiile din seif?
- Ce căutăm? - Nume, locuri, date...
orice ne arată ce era în dosar şi de ce vrea cineva să-l ascundă.
Cinci ore şi n-am decât ceva de mărimea unei cărţi de joc.
- Nu doar atât, mai e şi albă. - Eu am "bilanţ de închidere".
Cred că e un extras de cont.
Nu e doar extras de cont.
E dintr-un ordin de plată întocmit în numerar.
- Iar banii s-au dus la omul nostru. - Are logică.
- În ce fel? - A început când Montgomery
şi amicii lui răpeau mafioţi pentru bani.
Ştim că cineva a aflat şi a cerut o parte din bani.
Există ceva în dosar, pe care acel cineva nu-l vrea public.
E un număr aici. Şi e tipărit.
Are opt cifre, deci nu e număr de telefon.
E... spatele ordinului de plată.
Şi ăsta e numărul contului în care au fost depozitaţi: 08672241.
Dacă aflăm al cui e contul, aflăm un nume.
Cred că ştiu cum. Vă amintiţi când verificam conturi
pentru cazul cu bomba radioactivă? Am folosit banca de date federală.
Îmi amintesc parola.
Nu ştiu dacă baza de date merge atât de mult în urmă.
Cel care deţine acel cont e cel care mi-a omorât mama. Caută-l.
Contul a fost închis acum 19 ani. A aparţinut lui William H. Bracken.
Adică senatorul William Bracken?
Conform biografiei de pe site-ul de campanie,
senatorul a fost procuror adjunct în New York din '88 până în '92.
- Kate? - Mă simt bine, Castle.
Faptele se potrivesc. Atunci răpea Montgomery gangsteri.
Bracken a aflat din zvonuri ce făceau.
Şi-a dat seama că nu poate acuza mafioţi
fiindcă ei nu depun mărturie şi poliţiştii scapă.
Aşa că s-a decis să ia parte. Dacă strângeau bani de la mafioţi,
a vrut şi el, sub forma ordinelor de plată în numerar.
Dar cariera lui politică înflorea şi şi-a dat seama...
- ...că nu trebuie să se afle nimic. - Şi au început să moară oameni.
Asta e explicaţia faptului că vrea să te omoare.
Se aude că Bracken va candida la preşedinţie.
Face curat, iar tu eşti următoarea. Trebuie să-l doborâm.
Cum? N-avem decât nişte cifre pe care le înţelegem doar noi.
N-avem nicio dovadă concretă împotriva lui.
S-ar putea să am eu ceva apropiat.
Am aflat că Michael Smith a ieşit din operaţie şi e treaz.
Smith este cheia. Îl leagă pe Bracken de toate astea.
Noi mergem la el. Voi căutaţi legătura dintre Maddox şi Bracken.
- Te-a sunat Ryan? - Da.
- Sunteţi în viaţă?! - Şi tu la fel.
- Şi dosarul celălalt? - Maddox a deschis seiful.
Am reuşit totuşi să aflăm că Bracken a luat bani murdari.
Închide uşa.
Ironia este că a folosit acei bani pentru prima lui campanie politică.
Avem nevoie de dovadă, împreună cu orice altceva a mai făcut.
- Nu există dovezi. - Tu poţi depune mărturie.
Exclus. Roy Montgomery mi-a făcut demult o favoare.
Aşa că am păstrat dosarul şi te-am protejat,
cu mari costuri personale, fiindcă i-o datoram lui Roy.
Dar ţie nu-ţi sunt dator.
Şi îl laşi să scape nepedepsit pentru crimă?
Nu înţelegi, dnă detectiv. E protejat, de neatins.
N-ai să reuşeşti decât să-ţi găseşti moartea. Şi eu la fel.
Aşa cum stau lucrurile, şansa mea e... să dispar.
- Îţi sugerez să faci la fel. - Ştii prea multe.
Exact ca mama şi Roy. Te-au găsit o dată. Te vor găsi din nou.
Singura ta şansă e să lucrezi cu mine.
Sunt obosit. Trebuie să plecaţi.
Bine. Mulţumesc. Anunţă-mă dacă mai afli ceva.
Am vorbit cu Ryan.
N-au găsit nicio legătură concretă între Maddox şi Bracken.
Şi nici nu vom găsi. E prea precaut.
- Smith e legătura. - Dar el nu cooperează. A fost clar.
E singura lui soluţie. E destul de isteţ să ştie.
Are nevoie doar de puţină încurajare.
Bine.
De ce nu eşti cu Smith?
A sunat dispeceratul şi mi-a spus să mă retrag.
Ce s-a întâmplat?
Pare să fie stop cardiac. Am făcut tot ce-am putut.
Doamnelor şi domnilor,
sunt mândru să vi-l prezint pe vicepreşedintele Statelor Unite.
- Domnul John Russell. - Vă mulţumesc, dle senator Bracken.
Am aflat în sfârşit cine este ucigaşul mamei mele
şi nu pot să fac nimic.
Ai vorbit cu Ryan?
A verificat camerele video din jurul salonului lui Smith?
- Da. - Şi?
Camerele au fost dezactivate.
- Bun. Deci vin după mine. - Ryan are două echipe postate afară.
Şi mâine? Sau în zilele următoare?
Lasă-mă să te duc undeva, Kate, undeva unde vei fi în siguranţă.
Niciodată nu voi fi în siguranţă.
- Cum adică nu-i aici? - Şi nici nu răspunde la telefon.
- N-aveai o echipă pe urmele ei? - Aveam. Am.
Dacă ar fi ieşit din clădire, ar fi văzut-o.
Nu şi dacă n-a vrut ea. Unde e senatorul Bracken?
- Frate, doar nu crezi că... - Sunt detectivul Ryan,
număr de legitimaţie 4344. Spuneţi-mi unde e senatorul Bracken.
Găzduieşte o strângere de fonduri la hotelul Widmark.
Întreabă dacă s-a interesat cineva de el.
Bine, mulţumesc. A sunat Beckett acum vreo oră.
Îl va ucide pe senatorul Bracken.
- Salut, Hastings. - Salut, detectiv Beckett.
- Te-au pus şi pe tine la pază? - Trebuie să vorbesc cu cineva.
Crezi că pot să trec?
- Pentru tine? Cum să nu. - Mulţumesc.
Mă bucur să vă văd. Mă sprijiniţi?
Ar trebui să pup bebeluşi.
Îţi pierzi timpul. Habar n-ai cu cine te pui.
Ai trezit balaurul. Şi e mult mai mare decât îţi imaginezi.
Aici e locul meu, Kate. Asta e poziţia mea.
Sunteţi alături de mine?
- Da! - Vă mulţumesc.
Vă rog să mă scuzaţi.
Doar o clipă.
Alo.
Sunt Kate Beckett.
Văd că recunoşti numele.
Exact. Privesc.
Nu ştiu despre ce e vorba, dar nu mă interesează jocurile.
Ai face bine să devii interesat.
Am informaţii care îţi vor distruge cariera
şi le voi folosi dacă nu faci exact ce-ţi spun.
Trebuie să vorbim cu senatorul Bracken.
- Are o întâlnire cu un donator. - Care donator? Unde e?
N-a spus.
Pe cine suni? Pe Gates?
Lasă telefonul că-ţi rup mâna.
Javi, n-o putem lăsa să-şi distrugă viaţa.
- Nu ştim asta... - Tu ai zis c-o să-l omoare!
Da, ştiu, aşa e, dar... n-a făcut-o încă, nu?
Dacă suni, îi pui etichetă de asasină.
Ceva ce nu poţi anula odată făcut. Să nu dăm încă telefon.
E suficient.
- Ce vrei, dră Beckett? - Adevărul.
Să nu aştepţi niciodată aşa ceva de la un politician.
În plus, dacă ai informaţiile, nu ştii deja adevărul?
Roy Montgomery, McCallister, John Raglan, mama...
toţi cei pe care i-ai ucis... vreau să recunoşti că ai făcut-o.
Moartea mamei tale a fost o tragedie...
Sunt profund îndurerat pentru pierderea ta.
Dar nu-ţi pot da ceea ce vrei.
Când aveam 14 ani...
m-am împrietenit cu un băiat din cartier.
Lamar Dokes. Un copil dulce.
Îl ajutam la teme după şcoală. Într-o zi n-a mai venit la şcoală.
M-am dus la el acasă şi am găsit uşa deschisă.
Am intrat şi...
l-am găsit pe Lamar zăcând pe saltea... mort.
Surioara lui era la fel.
Mama lor era în dormitor. Se spânzurase.
A lăsat bilet de adio. Îşi pierduse serviciul, fusese evacuată.
Cum poate o femeie să fie atât de disperată, de fără speranţă,
încât să zdrobească pastile, să le pună în ciocolată fierbinte
şi să le dea copiilor ei?
Ăsta a fost momentul... în care am ştiut că vreau să ajut
oamenii să aibă o viaţă mai bună. Şi am făcut-o.
Am întărit plasa de siguranţă pentru a apăra copii ca Lamar.
Am creat locuri de muncă în cartier. Am făcut lucruri măreţe.
Aşa cum şi tu ai făcut lucruri măreţe.
Cu cine ai impresia că vorbeşti?!
Cum poţi să te justifici faţă de mine?!
Mama mea a fost înjunghiată într-o alee! Din cauza ta!
A sângerat până a murit, singură, pe o grămadă de gunoi!
Scuteşte-mă de discursurile tale de campanie despre lucruri măreţe!
Pari puţin dezechilibrată.
De fapt, cine eşti tu? O poliţistă dizgraţiată,
obsedată de moartea mamei ei.
Şi cine sunt eu? O persoană decentă care are grijă de cei săraci.
Aşa ne văd oamenii.
Şi de câte ori mă aleg, eu sunt smerit.
Mă chinuiesc să mă ridic la înălţimea idealului. Vreau să fiu acel om.
Şi nu voi lăsa pe nimeni să-mi stea în drum.
Nu eşti în poziţia din care poţi ameninţa, dle senator.
Vezi tu, nu înţelegi un lucru...
nu contează cine are arma, ci cel care are puterea.
Chiar crezi că tu ai puterea?
Am dosarul.
Smith a făcut altă copie.
08672241.
E numărul contului bancar în care ai depozitat ordinele de plată.
Ai dreptate. Contează cine deţine puterea.
Aş putea să fac public dosarul şi să te distrug,
dar ce-ar însemna asta pentru restul vieţii mele?
Iată cum va fi...
înţelegerea pe care ai avut-o cu Smith o ai acum cu mine.
Dacă eu sau persoanele la care ţin păţesc ceva,
dosarul acela devine public. M-am făcut înţeleasă?
Răspunsul e da sau nu.
Da.
Încă ceva.
Oricine crezi tu că sunt, orice crezi că ştii despre mine,
n-ai idee de ce sunt în stare sau cât de departe voi merge.
Nu-mi mai este frică.
Acum e rândul tău.
O să lase o cicatrice urâtă.
De câte ori o vezi, să te gândeşti la mine.
Kate, spune-mi că n-ai...
- Am ajuns la o înţelegere. - Cum rămâne cu mama ta?
Îi voi face dreptate. Dar nu astăzi.
Până atunci, am să fac pentru alţii.
Demisia ta a fost acceptată. Chestiunea este rezolvată.
Domnule, am cea mai mare rată de rezolvare a cazurilor din secţie.
Acum că cel care m-a împuşcat e mort, cazul acela nu mai e o problemă.
Serios? Fiindcă pare să fie sacul fără fund.
Mi s-a spus că l-ai pus sub pază pe Michael Smith.
- Ce rol a avut el aici? - Nu ştiu.
Nu te cred.
Acoperi pe cineva şi ştiu pe cine.
Dar n-am intenţia să dezgrop trecutul şi să pătez reputaţia lui Montgomery.
Adevărul e că... îţi admir loialitatea.
Sper s-o ai şi pentru mine într-o zi.
Înseamnă că pot veni mâine la serviciu?
Nu? Cum adică nu?
Trebuie să-mi ispăşesc suspendarea, ca şi Esposito.
- Ce faci între timp? - Găsesc eu ceva.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to honeybunny www.adic7ed.com