Är du okej?
- Ja... - Herre... Du ser inte så okej ut.
Det där ser inte så bra ut. Ska jag ringa en ambulans?
Jag tror att du behöver hjälp. Jag ringer den där ambulansen.
Låt bli...
Du förstår inte. Du förstår inte!
Nej! Nej!
Sluta!
- Hur många varelser finns det? - Wesen. De kallar sig för Wesen.
Jag vet inte hur många det finns. Jag har sett ett tjugotal, men läst om många fler.
- Så man kan köpa böcker om dem? - Nej...
När moster Marie kom hit så hade hon en massa prylar med sig. Jag ärvde dem.
Mina förfäder har nedärvt de här sakerna i århundraden.
- Och nu ser du dem hela tiden? - Bara när de är arga eller upprörda.
Vet de om att du är en Grimm?
Nej. De kanske uppfattar det när jag ser dem, men jag vet inte.
Det skrevs inget om det. De hade väl fullt upp med halshuggningar.
- Kommer jag också att se dem jämt nu? - Man vet aldrig, så var beredd på det.
Hade du inte haft en Grimm som partner så hade du säkert inte sett nånting.
Men tro mig, de finns där ute.
- Plikten kallar. - Alltid...
Varför kan jag inte minnas dig? Varför minns jag allt utom dig?
- Monroe. - Hej, det är Juliette.
- Allt bra med dig? - Bara bra. Får jag ställa en fråga?
Visst, vad som helst.
- Hur var Nick och jag? - Hur menar du?
Du vet ju att vi bodde ihop. Jag undrar hur vi var som ett par.
Ni var lyckliga.
Så varför minns jag ingenting?
- Den där katten rev ju dig, och... - Läkarna säger att det är orelaterat.
Ja, du... Jag...
Vad säger Nick?
Det är lugnt. Tack för att du försöker. Jag famlar i mörkret här. Men tack.
Ingen orsak.
Ryan Gilko. Han jobbar för parktjänsten och är ostraffad. Kollar du upp honom?
- Ska det här vara överfall? - Ser ut som en trafikolycka.
Lite av varje. Han blev påkörd bakifrån.
Han tittade till föraren som verkade vara skadad. Han ville ringa hjälp och anfölls.
Allt enligt honom. Ryan Gilko. Ostraffad och jobbar för parktjänsten.
- Vem körde murbräckan? - Carl Stanton, från Washington.
- Han är väl en vägbuse. - Så var har vi Mr. Stanton?
- Är det nån i byggnaden? - Det ska vara tomt. De öppnar först 9.
- Mr. Stanton, Portlandpolisen! - Gör det inte värre, kom ut nu!
Jag tror inte att han ger sig.
- Ska vi kalla hit insatsstyrkan? - Ordna det, vi har koll på det här.
Håll händerna synliga!
Tänk inte ens tanken.
Han överväger det.
Släpp den!
- Stanton, sluta! - Stå still!
- Är han en av varelserna? - Jag är rädd för det.
Men det här handlar om mer än så.
Översatt av skorpan666
- Är det så han ser ut? - Han måste lida av nåt.
- Skulle tro det. Förvandlades han? - Ja, precis innan han attackerade.
- Vad såg du? - De kallas Reinigen.
- Hur ser de ut? - Lite som råttor.
Jag hatar råttor.
Kolla armen. Det ser ut som nålstick.
Han såg sjuk ut när jag tittade till honom. Jag erbjöd honom hjälp-
-och han bara anföll. Då försökte jag komma undan och ringde 112.
Du vet inget som kan ha föranlett det här?
- Nej, jag lovar. Det bara hände. - Märkte du nåt konstigt med honom?
- Vad menar du? - Nåt annorlunda.
Utöver skriken, svetten och utslagen?
- Du jobbar för parktjänsten? - I 15 år, helt utan incindenter.
- Vi har dina uppgifter så du kan gå. - Polisrapporten? För min försäkring.
- Prata med assistenten här. - Okej, tack.
- Hur kan du hålla ordning på allt? - Ibland kan man bara, ibland inte.
Inte mycket hjälp.
- Kan jag får en kopia på rapporten? - Visst, den är snart klar.
Du...
Du är fruktansvärt söt.
Får jag inte bjuda på ett glas istället?
Sir, nu går du för långt. Håll dig på avstånd.
Du vet inte vad du går miste om.
De hittade inga droger i Carl Stantons kropp, men en väldig massa ibuprofen.
- Nån droghistorik? - Inte vad vi vet.
Vi försöker att få tag i hans släkt i Washington.
- Vet vi varför han var i Portland? - Nej. - Han hade värktabletter i bilen.
Han verkade vara skadad sen tidigare.
Den här killen, han gav sig inte. Han anföll oss som ett vilddjur.
Nyheter om Stanton. Han är gift.
Han flyttade hit från Seattle förra månaden. Inga träffar i registret.
Anställd i Seattle, vi jobbar på adressen.
Skriv rapport och se till att sova lite.
- Jag tar det, åk hem du. - Jag behöver inte övertalas.
Sean? Det är jag.
Jag har inte mycket tid.
Familjerna har skickat en till.
Han är på väg från Rom via JFK.
- Namn? - Jag vet inte.
- Vad skickades? - En Nuckelavee.
- Och varför? - För nyckeln.
- Jag tillåter det inte. - Var väldigt försiktig.
Får de veta att du förvarnats, så äventyras allt vi jobbat för.
Jag måste gå.
- Monroe? - Nick? Var är du?
Öppna dörren.
Vi är tydligen på samma våglängd. Börja du, som åkt hela den här vägen.
- Det är Hank. - Har det blivit värre? -Nej...
- Jag berättade. Allt. - Ursäkta, vad sa du?
Att jag är en Grimm och allt om Wesen.
- Och han trodde dig? - Han hade nog inget val.
- Berättade du om mig? - Nej, jag ville se hans reaktion först.
Och min reaktion då? Vi kanske ska slå på stort och berätta för alla.
Förlåt. Det kanske är lika bra. Tror jag.
- Jag ville att du skulle veta. Din tur. - Juliette ringde.
- Om vad? - Vad tror du? Om dig.
Hon försöker att minnas och frågade hur det var mellan er.
Och jag sa att ni var lyckliga.
Jag vet inte om det hjälpte för hon la på luren direkt efter det.
Jag borde kanske inte ha sagt nåt.
- Ingen fara. - Hon försöker.
Jag tyckte att du skulle veta.
- Tack. - Ingen orsak.
Jag måste röra på mig. Vi ses.
Herregud.
Hank vet.
Jag vet inte vad ni håller på med, men håll mig utanför.
Han har ingen anledning att komma efter mig. Se till att han får veta det.
Juliette?
Jag är i köket!
- Hej. - Hej.
- Gör du cayenne kombucha? - Ja, du kan väl mina favoriter.
- Förlåt. En vana. - Vill du ha lite?
Det är inte min favorit.
- Så vad är din då? - Jag dricker hellre kaffe.
- Hur har din dag varit? - Jag har brottats med förlorade minnen.
- Har du pratat med läkarna idag? - Nej, jag hade fullt upp på jobbet.
Nick, jag vill att du ska veta att det känns som om jag gjort nåt hemskt.
Jag kan inte be om förlåtelse när jag inte vet vad som hänt.
- Och jag vet inte hur jag ska lösa det. - Jag mår dåligt av att inte kunna hjälpa.
Jag gjorde lite pasta. Det finns i kylen ifall du vill ha.
Tack.
- Du ville träffa mig, sir? - Ja, kom in och stäng dörren.
En rymling är på väg hit från Rom via JFK.
Här är ankommande flyg. Ta namn på de som stämmer in på resvägen.
Han använder nog ett alias. Meddela inrikessäkerhetstjänsten.
- Håll mig underrättad. - Ska bli.
Nej!
Vad i...
Åh, nej.
Vad har du gjort?
- Kom in, kom in. - Vad är det som händer?
- Katten tog sig ut. - Hur då?
Okej...
Ett "hur fan lyckades den med det?" är befogat här.
Jag vet inte.
Var hittade du den?
- Och nu är den ute på gatorna? - Jag hade inte mycket att välja på.
- Skönt att du är okej. - Ska vi se efter? - Nej.
- Nä, jag har lite att städa här. - Och jag hjälper dig, om du...
Jag var upp på vinden och hittade min gammelmormors gamla picknickkorg.
- Bjuder du mig på en picknick? - Det beror på. Ja, om du svarar ja.
Men är det nej, så ville jag bara berätta att jag hittade den gamla picknickkorgen.
Det var länge sen jag var på picknick.
Det låter nästan som ett ja.
Okej.
Häftigt.
Vi mår alla dåligt av det som hände här.
Här är hon ju. Frun gjorde en filt åt dig.
DÖDSANNONS KELLY BURKHARDT
Jag har detaljerna på passagerarna.
- Vad har du? - Tre personer från Rom via JFK.
Två är präster från ett vatikanmöte.
- Den tredje? - Saknas.
Personen har inte hyrt bil eller checkat in på hotell.
Men en taxi och dess förare försvann en halvtimme efter att planet landade.
- Förare och taxi är efterlysta. - Bra. Jobba vidare på saken.
- Säg till om ni hittar nåt mer. - Självklart, sir.
Griffin. Ja. Vänta lite.
- Rättsläkaren vill träffa oss. - Ge mig 10 minuter.
Vi är där om 20 minuter.
God morgon. Nick, hur mår Juliette?
Det verkar vara bättre men hon har fortfarande problem att minnas mig.
Det går nog över. Jag hjälper om jag kan.
- Tack. - Sen har vi en rymling i stan.
Vi försöker få bilder från flygplatsen. Allt vi vet nu är att det är en vit man.
En taxi med förare saknas efter en körning från flygplatsen. Var försiktiga.
Killen kan ha lite problem med poliser.
"Vit man". Det gör ju saken lättare...
Det här är verkligen en bra idé.
- Om du tar filten... - Tack.
...så bär jag de tunga grejerna.
Vi kommer inte ut tillräckligt ofta.
- Vi sitter inne och ugglar för mycket. - Jag älskade att springa runt i skogen.
Jag med. Jag jagade oftast nån... sak.
- Vad tycker du? - Som gjort för en picknick.
Tillåt mig.
Det är en blödarfeber. Som ebolaviruset.
- Du måste skoja. - Nej, men det är inte ebola.
- Smittsamt? - Troligen inte.
Ni exponerades igår och ni ser rätt krya ut. Ni behöver nog inte oroa er.
- Skönt att höra. - Ja, faktiskt.
För säkerhets skull ska jag ta blodprov på er. Kavla upp ärmarna och kom med.
- Det kanske är för att han är en... - Reinigen.
Ja, det kanske är därför.
Det kan förklara varför han anföll Gilko.
Vi måste kolla upp Stanton. Vem han var, vad han gjorde, var han har varit.
Roligt att ni gillade filten. Det haglade svordomar i huset när frun gjorde den.
Jag trodde att jag var gift med en borstbindare ett tag.
Bud, jag ville prata med dig för att jag har haft lite minnesproblem på sistone.
- Jag har legat på sjukhus nyligen. - Usch! Ja, inte om de räddade ditt liv.
- Mår du bra? - Ja, ingen fara.
Jag ville bara veta vad du minns om mig och Nick.
Ni är det perfekta paret.
- Jaså? - Ja, ni är ju så förälskade.
Jag fattar inte varför ni inte är gifta än. Har det hänt Nick nåt?
- Nej, Nick mår bra. - Du skrämde mig.
Nick är en på miljonen. Det han har gjort för oss trodde jag inte om nån som han.
- Vad menar du? - Han är ju en Grimm.
- En vadå? - En Grimm.
- Vad är en Grimm? - Du vet inte? - Nej.
Det är som en term för en bra polis.
Du vet, nån som hjälper folk i nöd.
De hjälplösa.
Oj, klockan går. Jag måste till jobbet. Tack för teet. Kul att du gillade filten.
- Frun kräver att jag frågar om pajerna. - Pajerna var jättegoda.
Vad kul att höra och tack för teet. Jag upprepar mig visst, men jag menar det.
Jag hittar ut själv.
Bra att ni är tillbaka.
Jag fick tag i Carl Stantons adress och telefonnummer.
Jag försökte förgäves att ringa hans fru. Det var en kvinna på telefonsvararen så-
-hon flyttade nog hit med honom. - Kan vara älskarinnan. Eller mamman.
Du nämnde det värsta först. Jag lämnade ett meddelande.
Åk dit och se om ni hittar nåt. Ring om ni hittar henne.
- Ska jag ta in henne? - Nej, vi kommer dit.
Tack. Jag vill inte delge dåliga nyheter.
Jag ska kolla upp lite böcker som skrevs av mina förfäder.
- Det kanske står nåt om sjukdomen. - Då kollar jag upp Stantons historik.
Fluvus pestilentia.
Jag hittade Phyllis Stanton, Carls fru.
Hon är djurskyddsinspektör med inriktning på tamdjur.
- Och speciellt... - Grisar.
Visste du det?
Mrs. Stanton? Assistent Wu vid Portlandpolisen.
Mrs. Stanton!
Det är polisassistent Wu. Jag kommer in i huset nu.
Mrs. Stanton? Det är polisen. Jag befinner mig i ditt hus nu.
Svara, om du kan höra mig.
Jag är i köket och rör mig mot vardagsrummet.
Mrs. Stanton?
Förstärkning, kod tre. Nu!
Mrs. Stanton, släpp kniv och skruvmejsel. Jag ska inte skada er, stanna där du är.
Stå still!
Var det bara picknickkorgen?
- Vad? - Idén att ha en picknick.
Typ. Jag letade efter en gammal kamera som jag ärvde efter min gammelfarfar.
Jag såg gammelmormors gungstol, då kom jag ihåg att mormor tog oss på picknicks.
Då glömde jag bort kameran och letade efter picknickkorgen.
- Jag blir distraherad ibland. - Det funkar för mig.
Då funkar det för mig med.
- Men den där vegetariska korven... - För kryddig? Jag experimenterade.
- Man måste nog vänja sig vid den. - Precis som med mig.
Du är inte så svår att vänja sig vid.
Jag har alltid haft för bråttom.
Jag med.
Mer än så säger jag inte om tidigare förhållanden.
En utmärkt idé.
Hördu, det där ser inte så bra ut.
Är du okej?
Jag tar det som ett nej...
Spring!
Jag startar bilen! Håll dig nära!
Vi klarar det!
Se upp.
Lås dörren!
- Ser du honom? - Nej.
- Jo, där är han! - Han är definitivt inte frisk.
Det är allt jag vet. Tack.
- Du ser inte så kry ut. - Det är jag inte heller.
Jag knackade på. Inget svar. Dörren var olåst så jag gick in.
Jag ropade på henne hela tiden. Sen anföll hon. Bara så där.
Jag hade inget val. Hon var sjuk, precis som hennes man.
Okej, ta det lugnt. Vi tar alla fakta sen. Var är hon?
- I huset. Jag visar er. - Nej, vi tar över nu.
Okej, bra idé.
- Om det här hände henne... - Killen som Stanton anföll då?
Gilko. Är det han?
Det ska vi ta reda på.
Han jobbar för parktjänsten.
Okej, tack.
Enligt hans chef så ska han jobba med underhåll i Pier-parken idag.
Alla enheter, överfall vid södra ingången till parken. Vit man i parktjänstuniform.
- Det är han. Då är han ett Wesen? - Ja, men vilken typ vet jag inte.
Enhet 24, vi tar det.
Det där var en ovanligt spännande picknick. Men det är ju inte ditt fel.
Det som hände innan var riktigt trevligt.
När vi bara tog det lugnt, vi åt och du tittade på mig.
- Ungefär som du gör nu. - Ja, jag minns den delen.
- Det var den bästa delen. - Det såg ut som om du...
...var på väg att...
Ja, och vi pratade om att inte ha för bråttom.
Gjorde vi?
Det kommer jag nog inte ihåg.
- Wow. - Verkligen.
Du kanske ska svara.
- Måste jag? - Det kan vara viktigt.
Nej, det är nog bara...
...Nick.
Då gäller det nog liv eller död.
- Nick. Jag är lite upptagen. - Hört talas om fluvus pestilentia?
Visst. Det är gula pesten från den gamla världen.
Riktigt otäckt. Inte bra för Wesen och det utplånade hela byar. Var det allt?
Nej. Vi har nog ett utbrott här, och jag får inte tag i Rosalee.
- Hon är här i butiken. - Fråga om ett botemedel.
- Kan man bota fluvus pestilentia? - Uh-huh.
Kan du tillverka det?
- Uh-huh. - Jag hörde.
- Vi behöver nog lite här. - Okej, men var försiktig,-
-symptomen luras. De verkar inte sjuka till en början men sen sätter libidon in.
Du ska tydligen bli kärlekskrank och helt ohämmad. Sen ligger du där, dödssjuk.
Herregud.
Rosalee, du har ett...
Nick, jag hör nåt.
Där!
- Rosalee! - Vad är det med dig?
Ingenting, men du kan vara smittad av fluvus pestilentia.
- Smittad av kärlek. - Fokusera lite nu.
Lyssna nu! Okej?
Killen i parken hade det nog och jag tror att han rev dig.
Du sa att det fanns ett botemedel.
- Hur tillverkar vi det? - Jag mår inte så bra.
Håll dig vaken nu, jag kan inte göra det själv.
Det står i nån av de här böckerna.
Jag tror att du har rätt. Jag är nog sjuk.
Skynda dig.
Ta upp den där!
Förlåt, förlåt. Det var inte meningen.
Ingen fara.
Här är det.
Har du det?
Jag har ingredienserna, men du måste...
Stanna här.
Och ligg still.
Jag ska tillverka det.
Du kommer att bli frisk.
Monroe? Nej...
Du måste binda fast mig.
Håll ut, Rosalee!
Jag har alla ingredienser.
Jag blandar det nu. Det är snart klart.
Okej? Jag ska bara tillsätta roburea-rot.
Rosalee?
Det är killen från parken! Han anföll oss och Rosalee är också smittad.
- Han rev nog henne. - Så Rosalee är en?
- Hon är en Fuchsbau. - Och Monroe? - Blutbad här.
Kul att du är med i matchen nu, men Rosalee ligger där. Jag måste bli klar.
- Så när är du klar? - Vi måste behandla honom.
Rosalee?
- Hon är borta. - Behandla honom så hittar jag henne.
Skynda dig! Jag kan inte hålla honom.
Han behöver bara smutta på det här.
Jag har inte så mycket av det här och jag måste spara lite till Rosalee.
- Jag har honom. - Då kör vi.
Bara lite till.
Rosalee!
Det är Nick och jag vet att du är sjuk.
Du måste följa med mig. Monroe måste ge dig...
Rosalee?
Det borde räcka så.
- Du behövde ju inte döda henne! - Hon är medvetslös. Ta botemedlet.
Okej, jag har det, Rosalee. Jag kommer.
- Låt mig göra det. - Bra idé. Tack.
Skynda er!
Öppna hennes mun.
Wow.
Det funkar verkligen. Han ser mycket bättre ut.
Nu när vi släppt en Blutbad ur säcken...
Det var jag som slog dig i parken.
- Va? - Dagen då ni jagade er bigfoot.
Det är sant. Det var han.
Det var inte meningen, men Larry var en god vän.
Monroe?
Fortsättning följer.
- Du räddade mig. - Inte ensam. Nick är här.
Hank också.
Hur mår du?
Bättre.
Kysste vi varandra?
Som om det inte fanns nån morgondag.
Jag trodde att det var en dröm.
Det var nog en effekt av sjukdomen.
Jag är inte så säker på det.
Översatt av skorpan666