Din episoadele anterioare...
N-o cunoşteam pe Naomi Walling. A contactat organizaţia ca turnător.
Nu ştiu cum a ajuns corespondenţa ei privată să fie publică.
- Orice moarte e o tragedie. - Dna Hewes nu poate dovedi
că aveam motive să expunem viaţa personală a femeii.
L-am dat în judecată pe McClaren pentru omor din culpă.
Trebuie să aflăm dacă mama ta a avut relaţii personale cu McClaren.
Scandalul ăsta ne-a alungat mulţi donatori.
- Avem o problemă cu banii. - Deci vrei o slujbă.
De fapt, deja mi-a oferit una o fostă amica de-a ta.
Ce-ar fi s-o dublezi?
E preţul corect dacă nu vrei ca cineva din trecutul tău
să lucreze pentru adversar. Mi-a oferit o slujbă.
Ai dreptate, nu vrea să lucrez pentru tine.
Naomi Walling a închiriat o cameră înainte să apară informaţiile.
- Ăsta-i el. - Cine?
McClaren. S-au întâlnit înainte să moară.
- Ţi-am zis că-i interesant. - E şi mincinos.
DAMAGES Sezonul 5 Episodul 3
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to n17t01 www.addic7ed.com
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
- Te simţi bine? - Poftim?
- Te simţi bine? Pari cam... - Sunt bine.
Dacă depoziţia de azi nu iese mai bine decât săptămâna trecută...
Vei avea mult de lucru.
Ba nu voi mai avea deloc.
Dacă pierd runda asta...
... lupta s-a sfârşit.
Clientul mă concediază, rămân fără slujbă, la fel şi tu.
Atunci e mai bine să câştigi.
Dră Parsons, dnă Franklin... sunteţi aşteptate în sala de şedinţe.
- Pe aici. - Venim...
CU O SĂPTĂMÂNĂ ÎN URMĂ
Voiam să-ţi mulţumesc pentru ofertă, dar am acceptat altă slujbă.
- Să întreb pentru cine vei lucra? - Nu cred că te va mira răspunsul.
Îţi urez mult noroc.
- Bucură-te de întoarcerea în lumea legii. - Mă bucur că am revenit.
Salut.
Mersi că te-ai întors.
Nu trebuia decât să mă rogi, ştii doar.
- I-am reangajat pe toţi. - Bine.
Ştiu.
Ţi-am adus ceva.
Am luat-o dintr-un magazin din aeroport.
Foarte drăguţă. Mulţumesc.
Nu-ţi încurajez viciul, dar am văzut că n-o mai foloseşti pe cea veche.
- Am rătăcit-o. - De ce nu mă mir?
O fi rămas în Bruxelles.
- În sala de şedinţe. - Bine.
- Bună! - Bună. Scuze.
Tot în sala de şedinţe. Mulţumesc. Bine ai venit.
- Urmează-mă. - Mulţumesc.
- Arată bine. - Amenajăm încet-încet.
- Cred că te voi pune aici. - Perfect.
Doamne...
- Nu m-am gândit că vor fi atâtea. - Astea sunt toate.
Inclusiv e-mail-urile personale ale lui Naomi.
Fă-te comodă. Mă întâlnesc cu oamenii lui McClaren la ora 11:00.
Vrei să vin şi eu?
Nu, mai bine stai aici şi verifică informaţiile.
- Toate? - Te rog.
Codifică-le şi scoate tot ce poţi despre cazul lui Rachel Walling.
Muncă de chinez... Am înţeles.
- Ce-ai înţeles? - Nu vrei să mă întâlnesc cu clienţii.
Te înţeleg.
M-ai angajat să mă îndepărtezi de Patty şi încă n-ai încredere în mine.
Nu te condamn.
Te-am angajat şi fiindcă ai înfruntat-o în instanţă.
- Mi-ai citit antecedentele. - Bineînţeles.
Ne-am întâlnit o singură dată, în 1987. Era o speţă conjugală.
Ţi-a trebuit tupeu.
Mi-a zis Rutger că un hacker are şi alte informaţii despre Princefield.
Da, dar vrea să plătim pentru ele.
- Ce i-ai spus? - Că nu plătim pentru informaţii.
Deci va trebui să aflăm de unii singuri.
Mă ocup eu. Deocamdată însă, am procesul ăla pe cap.
Vine Ellen Parsons să discutăm.
Plecăciune, spurcăciunilor.
Pentru acuzaţia de omor din culpă, acuzarea trebuie să demonstreze
că i-ai făcut rău cu bună ştiinţă lui Naomi şi i-ai făcut publice informaţiile private.
Am înţeles.
Ai declarat online că n-ai întâlnit-o niciodată.
Aşa e.
- Aşa a fost? - Ce anume?
- Te-ai întâlnit vreodată cu Naomi? - Niciodată.
Afirmi fără rezerve că n-ai avut niciodată contact direct cu Naomi?
Afirm fără rezerve.
N-ai vorbit niciodată cu ea personal?
Ce-i cu tine? Ţi-am zis, niciodată.
Atunci explică-mi asta.
Ea e Naomi Walling.
Ăsta eşti tu.
- Cum ai obţinut-o? - Nu asta-i ideea.
A fost filmată într-un hotel din Manhattan înaintea morţii lui Naomi.
- Ăsta nu-i Channing. - Ba da.
El este.
Bravo.
M-ai prins.
- Înseamnă că m-ai anchetat şi pe mine. - Ai minţit în public.
Ţi-am zis că e avocata potrivită.
- Ai minţit în public, Channing. - Da, am minţit.
M-am întâlnit cu Naomi în oraş.
Doamne, Channing, cum să te apăr dacă nu urmezi protocolul?
Avem o politică strictă. Nu se întâlneşte el cu turnătorii.
Ea a insistat. Era condiţia ca să divulge informaţiile.
Nu-mi pasă că te-ai întâlnit cu ea, vreau să ştiu de ce nu mi-ai spus.
Fiindcă îmi protejez sursele.
Ea n-a vrut să afle nimeni că ne-am întâlnit.
Acum, dacă s-a aflat, pot să-ţi spun.
Ne-am întâlnit de două ori. Prima oară în Roma.
- Ea m-a contactat. - De ce în Roma?
Acolo eram pe atunci.
De ce v-aţi mai întâlnit şi în New York?
După ce-a obţinut dovezile despre fond,
am venit în SUA, ca Rutger să poată finaliza detaliile.
S-au întâlnit fără mine. Conform protocolului.
- Aşa este? - Da.
Adunase datele, dar nu mai era sigură
că vrea să le facă publice.
- Aşa că ai contactat-o tu. - Nu.
Tot ea m-a contactat. M-a rugat să ne întâlnim la hotel.
- Mă bucur să te revăd. - Şi eu.
Scuză-mă pentru asta. E mai bine să fim discreţi.
Înţeleg. Mulţumesc că ai venit.
- Ia loc. Vrei ceva de băut? - Nu, mulţumesc.
- Pot fuma? - Sigur.
Nu-mi convenea ideea că nu discutăm direct.
Am venit.
- Ce s-a întâmplat acolo? - Nu cine ştie ce.
Naomi voia asigurări suplimentare.
Dacă fac asta, ce se va întâmpla cu Princefield după ce se află totul?
Vor fi anchetaţi de comisia bancară.
Desigur, colegii tăi vor dori să afle originea scurgerii de informaţii.
- N-o vor afla însă niciodată. - Codul pe care mi l-a dat Simon.
Doar noi îl putem descifra.
Nu se poate afla de unde provine informaţia.
- Tu vei superviza tot procesul? - Da.
Am făcut-o de mai multe ori
şi niciodată nu ne-am expus sursele.
Crede-mă, totul va fi bine.
În regulă. Deseară vei primi fişierele.
Mulţumesc pentru ceea ce faci. Ştiu că nu-i uşor.
E ultima oară când ne vedem.
La revedere.
Deci, în final, era dispusă să-ţi ofere informaţiile.
Da.
Cum au fost incluse şi datele ei personale?
N-a ştiut ce făcea. Ne-a trimis prea multe informaţii.
- Nu trebuia însă să le postezi. - A fost greşeala noastră.
Ne-au scăpat printre degete.
Bine. Intenţia e totul. N-ai vrut să faci rău.
Naomi a fost de acord să furnizeze informaţii.
- De ce-ar fi făcut-o Channing de râs? - Pe asta se bazează apărarea noastră.
Rachel Walling ştie ceva ce te-ar putea afecta?
Fiica lui Naomi? Nu văd ce.
Nu te-ar fi dat în judecată dacă nu avea ceva de zis.
Pari îngrijorată.
Fără dovezi solide, va fi cuvântul ei împotriva cuvântului tău.
Rachel e tânără, inocentă şi victimă. Suntem mult în urma ei.
Cum ai de gând să preiei conducerea?
Până să-mi fac o strategie, am nevoie de toate informaţiile.
Ştiu varianta lui Channing.
Acum trebuie să iau depoziţia lui Rachel.
- Doamna Parsons? - Da?
- Nu ne-am mai văzut de mult. - Cristopher Sanchez!
- Doamne! - Ce mai faceţi?
Ia te uită... Eu sunt bine.
Ultima oară erai îmbrăcat într-un frac cu multe volane.
N-aveţi nicio dovadă.
- Arăţi grozav. - Şi dumneavoastră.
Mi-a spus Ellie prin ce-ai trecut. Mi-a părut rău să aflu.
- Mi-a fost de mare ajutor. - Mă bucur.
- Cred că sunteţi mândră de ea. - Da.
Ce faci, Denise?
M-am întâlnit cu un vechi prieten de-al fiicei mele.
Du-te să te schimbi. Haide!
- Stăteam de vorbă... - Nu mai sta.
Ţi-a început schimbul de patru minute. Cassidy vrea să iasă în pauză.
Scuză-mă, Chris. E aşa nepoliticos...
Nicio problemă, dnă Parsons. Au nevoie de dv.
- Mă bucur că te-am văzut. - Şi eu.
- Salut-o pe mama ta. - Bine.
- Aveţi grijă de dv., da? - Da.
- La revedere! - La revedere.
Vreau să încep depoziţia lui Rachel săptămâna asta.
- Când termini? - Când îi pun toate întrebările.
Nu. Nu accept un final deschis.
Mă îngrijorează starea emoţională a lui Rachel.
Încă îşi revine după moartea mamei sale.
Îţi acord o zi.
Să aflu despre mama ei, despre relaţia lor, despre sinucidere şi despre McClaren?
- Vreau patru zile. - Două.
Şi să fie la mine în birou. Rachel se simte mai în largul ei.
E bine la tine în birou. Dar două zile nu sunt suficiente.
Îmi trebuie măcar trei.
Ori două zile, ori anunţ Curtea că Rachel e prea şocată să facă depoziţia.
Bine, două zile.
- În şedinţe de câte opt ore. - Patru ore.
Rachel e în clasa a XII-a. Încearcă să reintre în normal.
Face zilnic consiliere psihologică.
Dacă poate deschide un proces, poate găsi şi timp să dea o depoziţie.
Patru ore! Absurd!
Şapte ore, cu două pauze de jumătate de oră.
Unele din noi au alţi clienţi, Ellen. Şase ore, două pauze.
- Şase ore, o pauză. - S-a făcut.
Am auzit că ţi-ai angajat personal.
O asociată. Vechea ta prietenă Kate Franklin.
După o pauză de 25 de ani, cine ştie dacă mai poate recupera.
Nu ştiu... Pare să ştie multe.
Ştii de ce procesele ca ăsta sunt preferatele mele?
Toate faptele în cauză sunt sub semnul întrebării.
Dacă nu faptele câştigă sau pierd, cine o va face?
Una din noi.
Pe o scenă uriaşă.
Ne vedem la depoziţie, Patty.
Bună.
- Să-ţi spun noutăţile... - Da, da.
Dă-i drumul, te rog.
- Totul merge bine. - Nu fi ridicol.
Eşecul e eşec.
Ăsta-i un eşec.
- Spune-i cum vrei... - I-am spus.
Eşec.
Cum e cu procesul?
Suntem pregătiţi să mai dureze, ceea ce înseamnă...
Mai mulţi bani. Bani, bani, mai mulţi bani.
- Mereu îmi ceri bani. - Deocamdată eşti singura noastră sursă.
Nu putem exista fără donaţii private
şi acum trebuie să plătim avocatul.
Avocata asta... chiar merită?
E foarte tânără.
Şi, după părerea mea, prea drăguţă să fie bună.
Channing a ales-o.
Fiindcă el gândeşte cu penisul.
Te-am întrebat dacă e bună de ceva.
Ai zis că se va termina repede, fără proces.
M-am înşelat.
Ne ajuţi cu bani sau nu?
O să văd ce pot face din scurt.
Mulţumesc.
Domnule Simon...
Dacă vrei să-ţi atingi scopurile, n-o face de unul singur.
Să nu uiţi asta.
- Mă bucur că ai reuşit să scapi. - Şi eu.
Următoarele două zile vor fi crâncene.
Cum merge cazul?
Habar n-am care-i adevărul.
McClaren e bizar, minte...
L-am prins. A recunoscut şi şi-a văzut de treabă.
Ca şi când n-ar fi contat.
Nu ştiu...
Tu ce mai faci? Ce-ai făcut toată săptămâna?
Lucrez la Asociaţia de Veterani din Jersey.
- M-am întâlnit cu mama ta. - Unde?
În drogheria din Hudson Square.
- Nu ştiam că lucrează acolo. - Nu lucrează.
Şeful ei zicea că da.
- Mama? - Da.
Asta-i o nebunie.
Nu mi-a zis că-şi ia o slujbă.
- De ce ţi-ar fi ascuns asta? - Nu ştiu.
Nici nu vreau să ştiu.
- Nu vrei ceva de băut? - Nu, mulţumesc.
- Ia loc. - Bine.
Deci...
Prima zi a depoziţiei e cea în care se caută doar faptele.
Avocata adversă îţi pune întrebări să afle varianta ta de poveste.
Mai importante decât întrebările sunt răspunsurile.
Fă-le cât mai scurte.
Răspunzi la întrebări, dar numai la cele care ţi se pun.
Dacă nu înţelegi întrebarea, ceri s-o repete.
Nu face pe deşteapta.
- Fără sarcasme, fără bancuri... - Mulţumesc, Bill.
Principala responsabilitate e foarte simplă:
spune adevărul.
Ce-i?
Când m-aţi întrebat dacă mama
a avut o relaţie personală cu McClaren, v-am spus că nu s-au întâlnit.
N-a fost adevărat.
S-au întâlnit.
De ce m-ai minţit?
- Distracţie plăcută. - Da...
- Pa. - Pa. Te iubesc.
M-am temut că o pun pe mama într-o lumină şi mai defavorabilă.
La televizor se discuta doar despre aspectele sexuale.
Nimeni nu-i acorda vreun merit că a publicat tranzacţiile Princefield.
Mama mi-a zis că s-a întâlnit cu McClaren.
Nu doar o dată.
Vrei să spui că mama ta a avut o relaţie sexuală cu McClaren?
Da.
S-au culcat o dată, dar nu s-a terminat bine.
Inventezi asta fiindcă ai impresia că ne va ajuta la caz?
Nu mint.
Bine, atunci.
Vreau să aflăm tot ce ştii despre asta.
Depoziţia ta e temelia cazului nostru.
- Înţelegi? - Da.
- Ellen! - Bună, mamă.
O clipă. Ellen Parsons.
Nu-i momentul potrivit.
Te pot suna când ajung la birou?
Ce faci aici?
Aici lucrezi acum?
De numai câteva luni. Cine ţi-a spus?
- Chris Sanchez. - Da...
M-am bucurat că l-am văzut. E tare chipeş.
Mereu mi-a plăcut Chris.
- Era aşa... - Când te-ai angajat, mamă?
- E totul în regulă? - Da.
E bine.
- De ce nu mi-ai spus? - Nu era nimic de spus.
Voiam nişte bani de buzunar pentru vacanţă.
Eu şi tatăl tău am considerat că e bine aşa.
Doamne, Ellie, de ce te gândeşti mereu la ce-i mai rău?
Îmi place aici. Oamenii sunt grozavi.
Toată ziua râdem. Am învăţat multe despre afaceri.
- Nu puteam fi mai fericită. - Bine.
- Nu-ţi face griji pentru mine. - Nu-mi fac.
- Trebuie să mă întorc la birou. - Bine.
- La revedere, mamă. - Pa, iubito.
- Mă bucur că te distrezi. - Da...
- Ellen. - Patty...
Înainte să începem, aş vrea să-ţi spun condoleanţe, dră Walling.
- Mulţumesc. - Putem începe?
Scena îţi aparţine.
Din câte ştii, dră Walling,
care-au fost circumstanţele în care mama ta a decis să contacteze
organizaţia dlui McClaren?
Mama l-a contactat pe McClaren la puţin timp după ce-a aflat
că la ea la serviciu se făceau infracţiuni financiare.
Te referi la presupusa tranzacţionare internă din Princefield?
Da. Mama a aflat că fondul 23 făcea tranzacţii ilegale.
S-a supărat şi a vrut să facă public ceea ce ştia.
Ţi-a spus de ce n-a apelat la canalele oficiale?
- De ce nu s-a dus la comisia bancară? - Voia să-şi păstreze anonimatul.
Se temea că-şi va distruge cariera dacă făcea totul public.
De-asta l-a contactat pe dl McClaren.
- A spus cum l-a contactat? - Da.
Mama era în Roma, în călătorie de afaceri.
Ştia că McClaren locuieşte în Europa şi a vorbit cu el.
- Personal? - Da.
- Ai fost şi tu la întâlnirea din Roma? - Nu.
De unde ştii că s-au întâlnit personal?
Ea mi-a spus.
Mi-a mai zis şi că au făcut sex.
Ţi-a spus mama dacă s-a întâlnit voluntar cu dl McClaren?
Cum adică?
A obligat-o cineva să se întâlnească cu el?
Nu.
Princefield încălca legea şi mama voia să oprească asta.
Deci mama ta ţi-a spus că s-a întâlnit de bunăvoie
în Roma, cu dl McClaren, pentru a-i cere ajutorul?
Da.
- Dl McClaren a fost de acord s-o ajute? - Da.
I-a spus să se întoarcă în New York şi să adune dovezi.
Şi că se vor întâlni ulterior.
- Aşa s-a întâmplat? - Da.
Timp de câteva luni a adunat dovezi.
Apoi s-au întâlnit din nou, în New York.
- Unde anume în New York? - Într-un hotel.
- Mă bucur să te revăd. - Şi eu.
Deci domnul McClaren a venit la cererea mamei tale.
Nu sunt sigură care dintre ei a cerut întâlnirea.
Ţi-a spus mama ta ce s-a întâmplat la a doua lor întâlnire?
Da.
Domnul McClaren a atacat-o.
Îmi cer scuze.
Am învăţat că e mai bine să fiu discret.
Înţeleg. Îţi mulţumesc că ai venit. Ia loc.
Vrei să bei ceva?
Nu, mulţumesc. Te deranjează dacă fumez?
Nu, te rog.
Mă simţeam incomod fiindcă nu vorbeam direct cu tine.
Ei bine, iată-mă.
Ce se va întâmpla la Princefield după apariţia informaţiilor?
Cel mai probabil se va face o investigaţie,
iar colegii tăi vor vrea să ştie care este sursa.
Dar nu vor afla niciodată.
Datorită codului pe care mi l-a dat dl Simon.
Noi suntem singurii care îl pot decodifica
şi sursa informaţiilor nu poate fi depistată.
Supraveghezi personal întregul proces?
Da.
Aşa că n-ai de ce să-ţi faci griji.
Nu, te rog. A fost o greşeală să mă culc cu tine la Roma.
Mi-e teamă că nu pot trece prin asta.
- Prin ce anume? - Divulgarea de informaţii.
Nu pot s-o fac. Îmi pare rău.
Ce spui?
N-am s-o fac.
Trebuie să mă gândesc la fiica mea.
Mama ta ţi-a spus toate astea?
Da.
Eram foarte apropiate.
De ce sunt aici, Naomi? Ai vorbit deja cu Rutger.
- De ce m-ai chemat? - Am vrut doar să vorbim.
Nu mă mai prosti pe faţă!
Şase luni am aşteptat aceste informaţii!
Acum trebuie să pleci.
Crezi că nu pot să iau ceea ce vreau?
De ce m-ai sunat? De ce m-ai chemat aici?
- Termină. Opreşte-te! - Doar ca să refuzi?
- Nu prea cred. - Lasă-mă!
- Cred că asta vrei. - Lasă-mă în pace!
Dacă îţi dau ce vrei, îmi dai şi tu ce vreau?
Dă-te la o parte!
Îţi dau şansa să fii eroină.
La dracu!
Pleacă dracului de aici sau jur că am să chem poliţia.
Asta-i o mare greşeală.
Dacă îţi pasă de fiica ta atât cât spui... nu mă lăsa baltă.
O descriere foarte dramatică, domnişoară Walling.
Obiecţie. Ne-ar ajuta o întrebare.
Dră Walling, ai fost martoră la presupusul atac pe care l-ai descris?
Nu.
Ai avut vreodată ocazia să descoperi că mama ta te-a minţit?
Nu.
- Niciodată. - Impresionant.
Nu cred că mulţi oameni pot spune asta despre mama lor.
Obiecţie. Care-i întrebarea?
Nu este posibil ca mama să te fi minţit
referitor la cele întâmplate cu dl McClaren?
De ce-ar fi minţit?
L-a contactat pe dl McClaren numai ca să-i spună adevărul
despre ceea ce ştia.
Nu este posibil ca mama să te fi minţit?
O cunoşteam. Şi ştiam că îmi spune adevărul.
Când ai vorbit ultima dată cu mama ta?
Ieşisem cu prietenele.
M-a sunat să-mi spună că mă iubeşte.
Şi că... se simte mai bine.
I-am spus că şi eu o iubesc.
Mai târziu am ajuns acasă... şi am găsit-o moartă.
Îmi pare rău, Rachel.
În afară de asta, înţelegi că tot ce-ai spus astăzi aici
este informare indirectă?
Nu ai fost martoră la absolut nimic din ceea ce ne furnizezi.
Toată contribuţia ta la acest caz, toată mărturia ta este din auzite.
Obiecţie. Te rog să te abţii de la intimidarea clientei mele.
Sincer, sunt surprinsă că nu te-a prevenit avocata.
În ciuda listei de acuzaţii murdare, nu poţi dovedi nimic.
Nici nu poţi fi sigură că mama ta s-a întâlnit cu McClaren.
N-ai asistat niciodată la întâlnirile lor.
Nu este aşa?
Răspunde la întrebare.
Ai vreo dovadă cât de mică pe care s-o furnizezi
în sprijinul afirmaţiilor pe care le-ai făcut astăzi aici?
Da.
- Am ceva. - Dă-mi voie să ghicesc.
Ţi-a dat-o mama ta.
Da, ea mi-a dat-o.
Dar îi aparţine domnului McClaren.
A aruncat-o în ea.
Cel puţin aşa spunea mama.
Alte întrebări?
Nu s-a întâmplat nimic din toate astea.
Fata a inventat întreaga poveste.
- Nu contează. - Cum să nu conteze adevărul?
Contează al cui adevăr e spus mai bine. Al ei a fost detaliat.
Multe sunt detaliate şi nu sunt adevărate.
Nivelul ei de amănunte sexuale a fost plauzibil.
- Deoarece n-ai făcut sex cu mine. - Channing!
Ce anume face descrierea mea cât de cât credibilă?
- Ştiu. - Dă-mi voie să fiu complet limpede.
Am întâlnit-o de două ori pe Naomi.
Şi în afară de o simplă strângere de mână, n-am avut contact fizic.
Nu am forţat-o. Nu am agresat-o. Şi nu mai am nimic de adăugat.
În afară de faptul că mi-e foame şi mă duc să iau ceva de mâncare.
Channing a avut cumva o tabacheră metalică cu numele lui gravat pe ea?
Da. A pierdut-o.
Este la Rachel Walling.
Spune că a aruncat-o în mama ei la hotel.
- Atunci e o mincinoasă. - O să ne distrugă?
Încă nu ştiu.
Dar mai am încă o zi pentru depoziţia ei.
Fondurile pot fi aranjate.
- Banii nu sunt o problemă. - Grozave veşti. Mulţumesc.
În orice caz, nu putem tolera un proces prelungit.
Dacă Ellen Parsons nu are rezultate foarte rapid, înlocuieşte-o.
- Înţeleg, dar... - Nu este o dezbatere.
Channing o vrea. Ştii cum e el.
Mă doare-n cot de cum e el.
Dacă nu reuşeşte, concediaz-o.
Înţeleg.
Apropo, ai avut dreptate în privinţa mamei.
Lucrează acolo.
Probabil e ceva care nu merge deloc bine.
Poate că părinţii tăi au nevoie de bani.
Nu.
Ascunde ceva mai rău. O cunosc.
- N-ai întrebat-o ce este? - Nu.
Ea a vrut, dar pentru prima oara în viaţa mea n-am întrebat.
Nu am timp de o altă dramă în familia Parsons.
- Bine. - N-o las să mă tragă înăuntru.
- Bine. - Adică de ce-ar trebui?
E deja destul.
- Chris? - Doamnă Parsons.
N-am ştiut. Îmi pare rău.
Nu, nu-i nimic.
Intraţi. Vă simţiţi bine?
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
- Mamă? - Îmi pare aşa de rău.
Ce s-a întâmplat?
- N-aş fi venit, dar... - Nu, nu-i nimic.
Ce s-a întâmplat? De ce ai nevoie?
- Pot să stau cu tine? - Desigur. Desigur...
Doar pentru câteva zile.
Dră Hewes. Vreţi să vedeţi astea?
Pentru ce sunt?
E ziua ei, vă amintiţi?
M-am gândit că-i va face plăcere Catherinei să aleagă ea.
Da, sigur.
Orice vrea Catherine, eu n-am nimic împotrivă.
Catherine poate sărbători sâmbătă cu prietenii ei preşcolari.
- Pot pregăti o cină specială. - Pare perfect.
EU POT SĂ TE AJUT.
Pleacă.
Catherine!
Ştii că nu trebuie să te joci cu asta.
"EU POT SĂ TE AJUT." MESAJ RESPINS.
Nu este posibil ca mama ta să te fi minţit
cu privire la cele întâmplate cu McClaren?
De ce-ar fi minţit?
L-a contactat pe dl McClaren numai ca să-i spună adevărul
despre ceea ce ştia.
M-a sunat să-mi spună că mă iubeşte.
I-am spus că şi eu o iubesc.
Mai târziu am ajuns acasă... şi am găsit-o moartă.
Mă poţi salva?
Ai găsit vreo dovadă?
Îmi pare rău, dar nu există.
Am revăzut totul.
Iată corespondenţa pe e-mail dintre Rachel şi Naomi Walling
în ultimele şase luni.
- Ţi-a sărit ceva în ochi? - Nu. Doar conversaţii mamă-fiică.
- Erau apropiate. - Cât de apropiate?
Foarte.
Şi am folosit raportul poliţiei pentru a face o cronologie
până la sinuciderea lui Naomi.
Rachel e în oraş cu prietenele, vine acasă,
găseşte cadavrul dezbrăcat al mamei ei în cadă.
E îngrozitor.
Dar nu-i nimic care contrazice ce-a spus ea ieri?
N-am găsit nimic.
Iată lista de apeluri din acea seară.
Sunt multe numere blocate.
Ar putea să fie McClaren, dar n-avem cum să ştim.
Îmi pare rău, aş vrea să fi găsit ceva.
Să nu-ţi pară rău. Nici eu nu găsesc nimic.
De ce ai încercuit apelul ăsta?
Mi s-a părut trist.
Chiar înainte de a se sinucide... a dat un ultim telefon.
Lui Rachel.
Care era cu prietenele.
Poate a vrut să spună adio fiicei ei.
Kate, mâine poţi veni mai devreme?
- Sigur. - Bine.
Aş vrea să fii alături de mine la depoziţie.
Am îndreptat situaţia noastră financiară pentru moment.
- Plata la zi. - Mulţumesc mult. Ia loc.
Din păcate, entuziasmul donatorilor noştri pentru cauză
îi face totodată să fie neliniştiţi.
Am explicat cum au evoluat lucrurile până acum,
dar ei n-au multă încredere în tine.
Nu ei sunt clienţii mei.
Dră Parsons, îmi placi. M-ai câştigat de partea ta.
- Dar... - Dar nu eu iau deciziile.
Fără generozitatea binefăcătorilor, noi încetăm să existăm.
Nici măcar Channing nu-i poate refuza.
Ce vrei să-mi spui?
Mi s-a dat o instrucţiune.
Dacă depoziţia continuă să meargă prost, vom fi forţaţi
să căutăm alt avocat.
Domnule Simon, o depoziţie nu face un caz.
Mă tem că ar putea.
- Te simţi bine? - Poftim?
- Pari... - Mă simt bine.
Depoziţia... dacă nu merge mai bine decât cea de săptămâna trecută...
- Vei avea mult de lucru. - Nu voi mai avea nimic de lucru.
Domnişoară Parsons, domnişoară Franklin.
Vă aşteaptă în sala de şedinţe.
Pe aici.
Începem.
Sunt convinsă că ştii că multe din aceste e-mail-uri
au fost scrise de tine.
E clar că mama ta ţi se confesa, avea încredere în tine.
- Nu-i aşa? - V-am spus, discutam mult.
Eram foarte deschise una faţă de cealaltă.
M-am uitat şi peste lista de apeluri din ziua morţii mamei tale.
Te-a sunat de mai multe ori, am dreptate?
- Da. - Aş vrea să te întreb despre câteva.
A fost un apel la 5:07 după-amiaza. Îţi aminteşti?
Puţin după ora cinci... mă întorceam acasă de la repetiţia corului.
Am sunat în legătură cu cina.
Era era supărată şi nu mâncase nimic, aşa că am întrebat-o
dacă să-i aduc ceva.
Bun. Apoi cam o jumătate de oră mai târziu, la 5:49 după-amiaza,
te-a sunat ea. Îţi aminteşti de ce?
A vrut să-i cumpăr nişte ziare în drum spre casă.
I-am spus să nu le mai citească, nu fac decât s-o supere mai mult.
Şi ce-ai făcut?
A vrut să i le cumpăr oricum, aşa că le-am cumpărat.
Înţeleg. Te-a sunat din nou după 40 de minute.
Îţi aminteşti despre ce a fost vorba?
Metroul a făcut mai mult decât de obicei.
Se întreba pe unde sunt.
Am înţeles. Să vedem.
Mai e un apel despre care vreau să te întreb.
A fost mai târziu, la 11:01 noaptea.
A fost ultima dată în care ai vorbit cu mama ta, aşa este?
- Da. - Îţi aminteşti ce făceai?
Cum spuneam, eram în oraş.
Părinţii unei prietene divorţaseră recent.
Aşa că încercam să-i ridicăm moralul.
Mama m-a sunat să vadă ce fac.
- Am terminat? - Mai am 20 de minute.
Clienta mea este epuizată. Are nevoie de o pauză.
Ne-am înţeles la o singură pauză.
Dar văd că Rachel e obosită. Sigur. Să luăm o pauză.
- Te simţi bine? - Da.
Ce zi lungă.
Cum îţi este?
Bine.
Nu-ţi e bine. O iei pe bâjbâite.
Ar trebui să cauţi jugulara, nu să examinezi apelurile telefonice.
Nu te învinui prea mult, Ellen. Uneori faptele nu sunt de partea ta.
Nu există fapte în acest caz.
Tu ai spus-o.
Doar tu împotriva mea.
Ei bine... mai ai 20 de minute.
Noroc.
Îţi mulţumesc că ai suportat, Rachel.
Aproape am terminat.
Dră Franklin, te rog să-mi spui când se termină cele 20 de minute.
Nu vreau s-o reţin pe Rachel mai mult decât trebuie.
- Desigur. - Mulţumesc.
Aş vrea să ne întoarcem la ultimul telefon.
În noaptea în care a murit mama ta, tu erai plecată?
Da.
Ai spus ca mama părea supărată, dar ai lăsat-o singură.
- De ce? - V-am spus.
Prietena mea cea mai bună a avut o perioadă grea, iar mama
avea numărul meu de telefon, dacă avea nevoie de ceva...
... putea să mă sune.
Şi te-a sunat.
"Să vadă ce faci", ai spus.
Da.
Şi atunci ai vorbit ultima dată cu ea, corect?
Obiecţie. S-a întrebat şi s-a răspuns.
Ce a spus când te-a sunat?
Bună, mamă.
Că mă iubeşte.
Şi eu i-am spus că o iubesc.
Trebuie să-i fi spus că o iubeşti. Sunt sigură că e o mângâiere.
Da.
Poţi să-mi povesteşti ultima conversaţie?
Ce vreţi să spuneţi?
Pari să ai o memorie excelentă pentru conversaţiile cu mama ta.
Îmi imaginez că ultima discuţie cu ea trebuie să fie clară în mintea ta.
Am dreptate?
Da, îmi amintesc.
Cum a început conversaţia?
A sunat.
Am răspuns şi am întrebat-o cum se simte.
A spus că e mai bine.
Tu ce-ai zis?
Am spus "bine".
Bine.
M-a întrebat când ajung acasă, iar eu am zis că nu întârzii mult.
Şi apoi?
A zis să nu-mi fac griji.
Ea este mai bine.
A spus de două ori că se simte bine?
- Da. - Şi pe urmă?
A spus să nu... să nu-mi fac griji în privinţa ei.
Că ar trebui să vorbesc cu prietena mea, să-i ridic moralul.
Şi apoi?
Am spus "Eşti sigură?"
Ea a spus "Da."
Apoi i-am spus că o iubesc.
Atunci ţi-a spus că te iubeşte?
Da.
I-am spus că ne vedem curând.
A spus noapte bună... i-am zis şi eu noapte bună...
şi ea a închis.
Şi asta a fost tot?
- N-a mai spus nimic altceva? - Nu.
Asta a fost tot.
Bine, Rachel.
Îţi voi citi conversaţia telefonică.
Opreşte-mă dacă e ceva greşit.
"Bună, mamă, cum te simţi?"
"- Mă simt mai bine. - Bine."
"- Când te întorci? - Nu prea târziu."
"Nu-ţi face griji în privinţa mea, Rachel."
"Mi-e mai bine. Stai de vorbă cu prietena ta."
"Încearcă s-o înveseleşti."
"- Eşti sigură, mamă? - Da, sunt sigură."
"Te iubesc."
"Şi eu te iubesc, Rachel."
"Ne vedem curând. Noapte bună."
"Noapte bună."
Ţi se pare corect?
Da.
Dră Franklin, îmi dai lista de apeluri, te rog?
Rachel, vezi coloana cu datele?
Şi apelul subliniat de jos?
Da.
Acesta este apelul pe care l-ai descris.
Lângă, poţi vedea cât a durat apelul, conform companiei de telefonie.
Ce scrie?
Două secunde.
Cât am citit versiunea ta despre conversaţie,
dra Franklin a cronometrat. Din ce spui tu,
conversaţia ar fi durat cel puţin 25 de secunde.
În niciun caz n-aţi fi putut să vă spuneţi toate aceste lucruri.
Obiecţie. Reclamanta nu acceptă cronometrarea voastră ca fapt.
Poţi argumenta la proces.
Întrebarea mea pentru Rachel este: ce s-a întâmplat la 11:01 seara?
Apelul a intrat în căsuţa vocală, a fost deconectat sau l-ai ignorat?
Ceea ce ai povestit este apelul pe care îţi doreşti să-l fi avut...
Obiecţie!
Speculaţie.
Nu... domnişoară Parsons... aveţi dreptate.
N-am vorbit.
Am ratat apelul.
Da, mamă.
Mamă?
Am răspuns, dar ea... închisese deja.
A fost mama.
O sun mai târziu. Luăm ceva de mâncare?
N-ai sunat-o şi te simţi vinovată?
Ai inventat întreaga conversaţie, nu-i aşa?
Am terminat.
Cele 20 minute ale mele nu s-au scurs şi i se cere să răspundă.
Da, am inventat-o.
Şi de unde ştim că n-ai minţit
în tot ce ai spus în această declaraţie?
Nu trebuie să răspunzi.
Acum am terminat.
A trecut mult timp de când am luat parte la o depoziţie.
A trecut mult timp şi de când
ai fost ultima dată faţă în faţă cu Patty Hewes.
Cazul de atunci a fost foarte diferit.
În primul rând, am pierdut. Deci mă ai deja de partea ta.
Uite ce avem pentru fetiţa noastră deosebită.
La mulţi ani, Catherine.
La mulţi ani.
Stai, stai.
Nu vrei să-ţi pui o dorinţă?
Nu, mulţumesc.
- Da, Perry? - Suflă.
A venit acum?
Bine.
Da, las-o să urce.
Hai să vedem.
Din ce parte să tăiem? E aşa de mare.
O bucată mare pentru o fată mare.
Bună.
- Îmi pare rău că te deranjez. - Nu, deloc.
- Ce pot face pentru tine? - Chiar nimic.
N-ai răspuns la mesajele lui...
aşa că m-am gândit că trebuie să ştii că vrea să vorbească cu tine.
De ce să vrea aşa ceva?
Fiindcă e pe moarte.
Îţi mulţumesc că ai venit.
E aniversarea nepoatei mele, aşa că trebuie să mă întorc.
Ai fost anunţată.
- Noapte bună, Kate. - Noapte bună.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to n17t01 www.addic7ed.com