Din episoadele anterioare...
- Când Kanima nu e Kanima? - Când e Jackson.
Cineva îl controlează.
Ce-l afectează pe Kanima, îl afectează şi pe stăpân.
Poate că-i putem prinde.
- Ar trebui să ai încredere în mine. - Am încredere în tine. Scott!
Nu te băga!
Am avut un plan, să ştii. Se referea la tine.
N-ai să mori, dar o să poţi face un lucru foarte important.
Lydia!
Te iubim, Lydia!
Toată lumea o iubeşte pe Lydia!
Lasă-mă în pace.
Din nefericire, nu pot. Cel puţin, nu încă.
Eşti aievea?
Interesant... este că la întrebarea asta se poate răspunde tot cu "nu încă".
Îţi promit că totul va reveni la normal, Lydia.
Tot ce trebuie să faci... este să faci fiecare lucru pe care ţi-l cer.
Sincronizarea e importantă, Lydia.
Totul trebuie să se întâmple la următoarea lună plină.
Ştii cum se numeşte luna plină în martie?
Se numeşte "luna viermelui".
Se numeşte aşa pentru că e ultima lună plină a iernii,
când viermii ies, practic, din pământ, în timp ce se dezgheaţă.
E sentimentul unei renaşteri, nu-i aşa?
Dar luna plină e marţi.
- Atunci e ziua mea. - Exact.
Şi ziua de naştere a Lydiei e întotdeauna petrecerea anului, nu-i aşa?
Toată lumea vrea să meargă la petrecerea asta.
Aşa că o vom face o petrecere foarte specială.
Şi dacă nu vreau?
Cred că e mai bine să facem un plan şi să-l respectăm.
În felul ăsta, nimeni nu păţeşte nimic.
De ce eu?
Pentru că Lydia Martin nu e numai incredibil de frumoasă şi inteligentă,
ci e şi imună.
- Imună la ce? - Exact. Nu ţi-au spus, nu-i aşa?
Pun pariu că o simţi de foarte mult timp.
Nu e un sentiment plăcut, nu-i aşa? Meriţi să ştii totul.
Probabil că e cel mai bine dacă-ţi arăt.
Traducerea şi adaptarea: Ionuţ666 & Unq Johnny
Comentarii pe www.tvblog.ro
Nu e atât de adâncă, bine?
E în regulă. Mă curăţ singură.
Nu e atât de rău.
Nu ştim. Nu avem de unde să ştim.
Nu cu siguranţă.
- E muşcătura unui Alpha. - E soţia mea şi mama lui Allison.
Şi eu sunt bătrânul cu sânge rece
care are grijă ca familia să-şi respecte angajamentele.
Toţi avem rolurile noastre.
Nu te aştepta să fiu milostiv, mai ales că se apropie luna plină.
Dar Allison?
Cum s-o ajut să treacă peste asta? Numai ce-am îngropat-o pe Kate.
Atunci spune-mi cât timp va trebui să treacă.
Când crezi că Allison
va fi pregătită emoţional să treacă peste moartea mamei sale?
- Nu o poate pierde şi pe ea. - Ai început să amesteci timpurile.
Soţia ta e deja moartă.
Şi chestia aia de acolo este doar un cocon care aşteaptă să eclozeze.
Spun doar că avem nevoie de un plan nou,
pentru că data viitoare, unul din noi va fi prea rănit ca să se mai vindece.
Am înţeles.
- Nu-l putem salva pe Jackson. - Dar nici nu putem să-l omorâm.
Am văzut multe lucruri, Scott, dar n-am văzut niciodată aşa ceva.
Fiecare lună plină îl va face tot mai puternic.
- Dar cum îl putem opri? - Nu ştiu.
Nici măcar nu ştiu dacă putem.
Poate că ar trebui să lăsăm familia Argent să se ocupe.
Eu sunt cel care l-a transformat.
- E vina mea. - Da, dar nu l-ai transformat în asta.
Asta s-a întâmplat din cauza a ceva din trecutul său, nu-i aşa?
E doar o legendă dintr-o carte. Nu-i aşa de simplu.
Ce vrei să spui? Ce nu vrei să-mi spui?
De ce crezi că întotdeauna îţi ascund câte ceva?
- Pentru că întotdeauna faci asta. - Poate o fac ca să te protejez.
Faptul că fac parte din haita ta
nu înseamnă că nu trebuie să mai ai secrete faţă de mine?
Du-te acasă, Scott. Dormi şi vindecă-te.
Asigură-te că prietenii tăi sunt în siguranţă.
Pentru că luna plină se apropie.
Şi după cum stau lucrurile, presimt că va fi o noapte grea.
Ce zici de ideea aia incredibil de proastă pe care am avut-o?
- Te referi la sărut? - Da, aia e.
Nu-ţi face griji.
- Pe bune? - Sigur.
Ce se întâmplă cu tine şi Scott?
- Sunteţi încă împreună sau ce? - Nu chiar.
Nu chiar? Dumnezeule, urăsc cuvintele astea.
Niciodată nu ştii la ce să te aştepţi când auzi "nu chiar".
Ai înţelege dacă ţi-aş spune că e complicat?
Nu chiar.
Dar o să încerc.
Coboară geamul.
- Mi-am uitat rucsacul. - Da.
Sunt nişte poze bune acolo, nu crezi?
Da, cele cu echipa de lacrosse sunt uimitoare. Eşti foarte talentat.
Am fost... Am fost impresionată.
Sunt nişte instantanee bune şi cu tine acolo.
Serios?
Poţi să le vezi şi pe celelalte, dacă vrei.
Ecranul ăsta mic nu te arată în toată splendoarea,
dar aş putea să-ţi arăt câteva pe calculatorul meu.
Sigur că mi-ar plăcea, dar poate într-o altă seară.
- Doar pentru câteva minute. - S-a făcut cam târziu.
- Dar suntem în weekend. - Ştiu, dar eu... ştii tu, eu...
Şi suntem în vacanţa de primăvară.
Doar nu trebuie să te duci nicăieri mâine, nu-i aşa?
Chiar trebuie să plec.
- Eşti sigură? - Sunt sigură.
Bine.
- Ce e aia? - E un triskele.
Spiralele înseamnă diferite lucruri... Trecut, prezent şi viitor...
- Mamă, tată, copil... - Ştii ce înseamnă pentru mine?
- Alpha, Beta, Omega? - Aşa e. E o spirală.
Ne aminteşte că ne putem mări forţele sau putem fi înfrânţi.
Beta poate deveni Alpha,
dar Alpha poate fi înfrânt de către Beta sau chiar Omega.
- Ca Scott? - Scott e de partea noastră.
- Serios? Unde e acum? - Îl caută pe Jackson.
Nu-ţi face griji, nici el nu o să aibă o noapte uşoară.
Niciunul din noi nu va avea.
E preţul pe care-l plătiţi pentru o asemenea putere.
Aveţi abilitatea de a vă vindeca.
Dar în seara asta veţi vrea să ucideţi tot ce vă iese în cale.
Atunci e bine că am avut ciclu săptămâna trecută.
Ăsta e pentru tine.
Fă-ţi timp liber. Ar putea dura ceva.
Câte ţinute plănuieşti să porţi în seara asta?
E petrecerea de ziua mea.
Mă gândesc la o rochie pentru primirea invitaţilor,
la o rochie de seară şi la o rochie cazuală.
Am remarcat că n-ai trimis invitaţii.
E cea mai mare petrecere a anului. Toată lumea ştie.
Mă întrebam dacă anul ăsta lucrurile ar putea fi puţin schimbate.
De ce să fie schimbate?
Pentru că în ultima vreme a fost o nebunie.
Lucrurile şi oamenii... cum ar fi Jackson.
De ce îţi pasă de Jackson?
- Ştii dacă vine diseară? - Toată lumea vine.
Asta e American Rag. O ador. Pentru mine, nu pentru tine.
Asta face parte din colecţia Fata materialistă.
E pentru tine.
- Dnă Argent! Ce spuneţi de asta? - E încântătoare.
Allison, pot să te răpesc un moment pentru a vorbi?
- Doar noi două. - Putem să vorbim mai târziu?
De fapt, să fiu sinceră, cu cât mai repede... cu atât mai bine.
Petrecerea începe la ora 22:00.
- O să fii acasă până atunci? - Cred că da.
- Crezi? - Nu ştiu.
Ai nevoie de ajutor.
- Cred că cea neagră îmi vine. - În regulă, poftim.
- Nu, e prea mult. - Cred că-mi place.
- Ţie îţi place? - Da, chiar îmi place.
- La mulţi ani! - Mulţumesc.
Chiar apreciez asta.
- Salut, ce faci? - Temele.
Eşti în vacanţa de primăvară.
- Ce crezi că faci? - Îmi satisfac propria curiozitate.
L-am adus pe Harris azi dimineaţă pentru interogatoriu.
- Ei l-au adus. - Şi?
Şi lucrează la un mandat ca să-l aresteze pentru crimă.
- Pentru toţi? - Pentru destui.
- Cu ce dovezi? - Îţi aminteşti de cuplul cu rulota?
Urmele de cauciucuri din apropiere
se potrivesc cu cele de la maşina lui Harris.
Nu e de ajuns.
Aceeaşi maşină a fost văzută în afara spitalului
unde soţia gravidă a fost ucisă.
Are un abţibild pe bara din spate cu un citat din Einstein.
- Stai puţin, care e citatul? - Ceva despre imaginaţie şi cunoaştere.
"Imaginaţia e mai importantă decât cunoaşterea." Da...
Am văzut aceeaşi maşină parcată în faţa depozitului.
Asta înseamnă că eşti martor. Trebuie să dai o declaraţie.
Dar promotorul concertului, Kara? Ea n-a fost în clasa lui Harris, nu-i aşa?
- Ce legătură are dl Lahey cu Harris? - Nu contează.
Urmele de cauciucuri îl pun pe Harris la locul celor trei crime.
- Sunt dovezi irefutabile. - Nu, nu-i de ajuns.
Am crezut că-l urăşti pe tipul ăsta.
Nu-l urăsc, bine? El mă urăşte pe mine.
Şi dacă i-a omorât pe toţi, atunci da, închideţi-l pe psihopat.
Dar lipseşte ceva. Trebuie să lipsească ceva.
- Nu trebuie să rezolvi asta pentru mine. - Ba nu, trebuie să fac ceva.
- Ce? - Uită-te la echipa de înot.
Tată, antrenorul.
E tatăl lui Isaac.
Jackson! Vii la petrecerea mea, nu-i aşa?
Nu mă vrei acolo. Crede-mă.
Stai liniştit. Am trecut peste.
- Bineînţeles că vreau ca tu... - Nu mă vrei acolo.
Ne vedem acolo.
Pentru Lydia.
Petrecere!
La mulţi ani! Da! Vezi că intru.
Nu pot. În regulă...
Ştii tu... Poţi să apuci partea aia?
Nu uita să încerci punciul!
- L-ai văzut pe Jackson pe-aici? - Nu. Tu ai văzut-o pe Allison?
Nu, dar probabil ar trebui să-i spunem ce-am aflat.
Eu tot nu ştiu sigur ce-am aflat.
Mi-am dat seama că are ceva de-a face cu apa.
Faptul că toate victimele făceau parte din echipa de înot,
felul în care Kanima a reacţionat în jurul piscinei...
Deci cel care-l controlează pe Kanima urăşte echipa de înot?
A urât echipa de înot. Mai precis, echipa de înot din 2006.
Deci ar putea fi alt profesor... care poate era elev atunci.
Cine ne scapă? La ce nu ne-am gândit?
- Jackson nu-i aici. - Da, nimeni nu-i aici.
Poate-i doar devreme.
Sau poate nu vine nimeni, fiindcă Lydia s-a transformat în dilia oraşului.
Tre' să facem ceva, fiindc-am ignorat-o complet în ultimele două săptămâni.
Ea l-a ignorat complet pe Stiles în ultimii zece ani.
Prefer să cred că încă nu mi-am făcut apariţia pe radarul ei.
Nu-i datorăm o petrecere.
Şi cum rămâne cu şansa de-a reveni la normal?
- La normal? - N-ar fi fost dilia oraşului,
dacă nu eram noi.
Bănuiesc că-mi pot folosi statutul de co-căpitan
pentru a chema echipa de lacrosse aici.
Şi eu cunosc câţiva care pot anima petrecerea... la extrem.
- Pe cine? - I-am cunoscut aseară.
Hai să spunem că ştiu să petreacă.
- Iar voi sunteţi? - Suntem aici pentru petrecere.
Intraţi, vă rog.
- Super! - Hai, frate!
Să n-atingi nimic!
Şi dacă scăpăm?
Atunci veţi face tot posibilul să ieşiţi de-aici.
Probabil veţi încerca să mă omorâţi, apoi veţi încerca să vă omorâţi între voi,
iar apoi tot ce mişcă. Ţine-o.
De ce poartă ea "cordeluţa"?
Fiindcă va putea suporta mai multă durere decât voi doi.
- Mai am una, dacă vrei. - Nu, mulţumesc.
- Eşti gata? - Da.
- O să-i ceri scuze lui Allison sau nu? - De ce să-mi cer scuze?
Fiindcă tu eşti bărbatul. Asta facem noi.
- Dar n-am greşit cu nimic. - Atunci sigur ar trebui să-ţi ceri scuze.
Mereu când un bărbat crede că n-a greşit cu nimic, atunci sigur a greşit cu ceva.
- Nu-mi cer scuze. - Vorbeşte luna plină pentru tine, amice?
- Probabil. Oricum, de ce-ţi pasă? - Fiindcă trebuie să meargă ceva bine.
Luăm bătaie la greu, dacă n-ai observat. Oamenii mor...
Tata a fost concediat din cauza mea. Tu mai ai puţin şi rămâi repetent.
Eu sunt îndrăgostit de-o dilie. Şi, colac peste pupăză,
dacă obsedatul de Matt ţi-o fură pe Allison, eu îmi fac harachiri.
- Nu-ţi face harachiri. - De ce nu?
Fiindcă Jackson e aici.
Mă bucur c-ai reuşit să vii.
- Cum de nu simţi asta? - O simt în fiecare secundă.
- Şi-atunci cum câştigi controlul? - Găseşte-ţi o ancoră.
Ceva semnificativ pentru tine. Te ţii de ea,
- iar partea umană deţine controlul. - Pentru tine care e?
Furia. Dar nu trebuie să fie neapărat asta pentru toată lumea.
- Te referi la Scott? - Da.
Asta ar trebui să fie de-ajuns.
Chiar credeai că voi face asta, folosind medicamente prescrise?
Conform statisticilor, majoritatea femeilor...
- Dar tu nu eşti ca majoritatea femeilor. - Mă duc sus, să scriu scrisoarea.
Să nu eziţi din cauza lui Allison.
Va simţi pământul cum se cutremură sub picioarele ei de multe ori în viaţă.
E de datoria noastră s-o învăţăm cum să rămână în picioare.
Pământul nu se cutremură, ci se prăbuşeşte.
Vrei să-ţi fie uşor? Schimbă-ţi numele de familie.
Altminteri, du-te sus şi ajut-o pe nevasta ta să moară cu demnitate.
Dacă nu cade în propria-i sabie, unul dintre noi va trebui s-o străpungă.
- Nu pot să beau în seara asta. - Ce-i cu voi doi?
- Nu. Stiles bea. - Nu mă refer la Stiles.
Tu şi Allison. Nu-mi pasă de ce vă iubiţi în secret,
dar acesta pare un moment perfect să... vă simţiţi bine.
Ştii ceva? Ai dreptate.
- Vezi? Nu-i aşa că-i bun? - Chiar e bun. Foarte bun.
Ai două minute la dispoziţie.
În regulă. Bun...
Ştiu că ţi-am făcut nişte poze despre care-ar fi trebuit să-ţi spun.
Dar e chiar aşa de rău... faptul că te consider frumoasă...
şi că sunt de părere c-ar trebui să fii subiectul unei fotografii perfecte?
Matt, unele poze nici n-aveam idee că mi le-ai făcut.
Teleobiectiv... Fii serioasă, Allison! Fotografii le numesc instantanee.
Poliţiştii o numesc hărţuire.
Hărţuire. Deci... acum sunt hărţuitor. Asta vrei să spui?
Crezi că dormitorul meu e tapetat cu poze. Crezi că sunt tipul de băiat
care spune "dacă n-o pot avea eu, atunci nimeni n-o poate avea". Ştii ceva?
Nu te mai crede buricul pământului, fiindcă la fiecare cinci minute
apare câte-o fată frumoasă în cameră.
Atunci, tot ce trebuie să faci e să mai aştepţi încă trei minute.
- Baftă. - Allison, aşteaptă.
- Ce-i în neregulă cu tine? - Scuză-mă. Îmi pare foarte rău.
Nu. Nu aici. Scott!
Uită-te la tine. Strigi după ajutor. Mereu strigi după ajutor.
Eşti jalnică, Allison. Habar n-ai cât de mult am aşteptat asta.
- Te simţi bine? - Nu e de la lună. E diferit.
De ce sunt îmbrăcat în negru? Eşti idiot cumva?
Vin de la o înmormântare! Oamenii poartă negru la înmormântări!
- Omule, linişteşte-te. Eu doar... - Dispari din faţa mea!
Tu eşti de vină. Numai tu.
În fiecare zi când o vedeam în spital, murind încetul cu încetul...
mă gândeam... "cum naiba o să cresc eu copilul ăsta tâmpit, de unul singur?"
"Idiotul ăsta hiperactiv care continuă să-mi distrugă viaţa."
Doar tu eşti de vină. Doar tu, Stiles.
Ţi-ai omorât mama. M-ai auzit? Ai omorât-o.
Iar acum mă omori pe mine.
N-am avut şansa să vorbesc cu ea.
Vreau s-o fac aici, unde pot fi cu ea.
Cred c-o să am nevoie de ajutorul tău.
Lydia...
Numele lui e Jackson. Îl căutăm pe Jackson Whittemore.
L-a văzut cineva pe Jackson? Suntem părinţii lui.
- Dle Whittemore? - Nu, suntem părinţii lui biologici.
- Nu... - Poate să-i spună cineva că suntem aici?
Spune-i că suntem părinţii lui biologici.
Aţi văzut-o pe Lydia? Ştiţi unde-i Lydia?
Aţi văzut-o pe Lydia? Lydia? Unde-i Lydia?
Scott, mă suni după ce primeşti mesajul? Probabil o să am nevoie de-ajutor.
Sigur o să am nevoie de-ajutor.
Isaac!
Stiles, uită-te la mine! Bea apă! Stiles, bea!
Se întâmplă ceva şi trebuie să te trezeşti imediat. Hai, Stiles!
Ce crezi că faci? Dacă vrei să-l trezeşti repede, nu se face-aşa.
- Te descurci mai bine? - Mă descurc cel mai bine, băiete.
Cum te simţi?
Ca şi cum aş vrea să reconsider regula mea de a nu bate fetele.
S-a trezit.
- Aşteaptă. - Pot simţi. Se întâmplă.
Ştii ce să faci. Ştii ce să le spui oamenilor.
Să le spui c-aveam stări de depresie. Promite-mi!
Aşa voi face, deşi nu te-am văzut deloc deprimată în 20 de ani.
- Şi Allison trebuie s-o spună. - N-o voi lăsa să creadă asta.
Va auzi lucruri. Lumea va spune c-am fost slabă de înger.
Vor spune c-am ales calea uşoară.
Îi voi spune c-a fost cel mai greu lucru pe care l-ai făcut vreodată.
Şi se vor întreba cum am putut să fac una ca asta familiei mele.
Ea va şti c-ai făcut-o pentru noi.
Nu pot face asta singură. Chris... Ajută-mă.
Acum!
Cred că vei fi în regulă acum. Se pare că ţi-ai găsit o ancoră.
Tata.
Tatăl tău te încuia într-o ladă frigorifică, în pivniţă, ca să te pedepsească.
Nu obişnuia să facă asta.
Nu!
Nu, tată!
Dacă asta e cumva o sesiune macabră de antrenament... mai bine mi-ai spune!
- Mai bine mi-ai spune! - Nu. Îmi pare rău.
- Îmi pare rău... - Tu...
- Ce s-a întâmplat? - Scumpo...
Îmi pare rău...
N-o găsesc! Şi, frate, toţi care-au băut rahatul ăla o iau razna.
- Văd şi eu. - Ce-o să facem?
- Nu ştiu, dar tre' să... - Nu ştiu să înot!
Nu! Opriţi-vă, băieţi! Nu ştiu să înot!
Nu ştiu...
Te-am prins!
La ce vă uitaţi?
- A venit poliţia! - S-a terminat petrecerea!
Lydia...
Lydia, încetează.
Nu ştii ce faci.
Am auzit c-a fost o petrecere.
Nicio grijă. M-am autoinvitat.
Traducerea şi adaptarea: Ionuţ666 & Unq Johnny
www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro