Agnes, fratele meu Reginald. Reg, domnişoara Agnes Conway.
Sunt încântat să vă cunosc, dră Conway.
Aţi dezbinat familia.
Fratele meu, care era mereu de partea mea, s-a întors împotrivă.
Sunteţi sufragetă? Ar putea trece orice test. Dar tot comerciantă este.
Tata ar putea fi de acord, dar o ştii pe mama. Ai de dus o bătălie.
- Eşti sigur că o vrei pe Jess? - Bineînţeles!
Atunci, vreau să-ţi fac o propunere.
Ţine ochii deschişi. Ştii tu de ce.
- Jessie, întoarce-te! - Mamă, calmează-te!
Toate necazurile pe care mi le-a provocat, toată ruşinea.
Sunt la oficiul de stare civilă. Probabil sunt deja căsătoriţi.
Voi opri acest lucru înainte să înceapă!
Ce crede că poate să facă?
Agnes, are armă.
Aruncă arma!
Vreau să mă însor cu tine.
Îl iubeşti pe Charles?
Profund. Aşa cum te iubeşte el.
- Da, îl iubesc. - Agnes!
- Charles! - Nu e bine.
L-am ajutat pe scări, dar i s-au înmuiat genunchii.
- Du-l în pat. - Şi cheamă-l pe dr Bailey.
Charles e grav bolnav. Nu-ţi intră odată în cap?
Hugh! Vezi ce-a făcut fata asta?
Mamă, dacă păţeşte ceva...
niciodată n-am să mă mărit cu altcineva.
Niciodată înseamnă mult timp, fetiţo.
Mult, mult timp.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
PASĂREA FĂRĂ ARIPI Partea a III-a
Agnes!
- Reg. Mă bucur mult că ai venit. - Cum se simte?
Credem că ce-a fost mai rău a trecut.
Mulţumesc Domnului. Mama şi tata sunt tot aici?
Sunt în casa de oaspeţi. Dorm încă.
Nici ţie nu ţi-ar strica puţin somn.
Mulţumită lui Aggie. A făcut totul pentru mine.
E o fată minunată.
- Eşti foarte norocos. - Ştiu.
Mă voi căsători cu ea cât de repede se poate.
Vor trece săptămâni, poate luni.
Nu pot aştepta atât.
- Ai avut un medic bun? - Foarte bun.
Sunt sigur că te va sfătui să aştepţi.
În căsătorie nu e decât ceremonia.
Vei avea nevoie de toată puterea.
Vorbeşte experienţa? Şi când te întorci?
În această după-amiază. Pare foarte serios.
Zvonuri... mai mult decât zvonuri.
Problemele sunt acum inevitabile.
Ai grijă de tine, Charlie.
Nu plac pe nimeni pe lumea asta mai mult decât pe tine.
Bună ziua, domnule colonel.
Acum sunt colonel?
Charles a spus că aţi fost rechemat la regiment.
Mulţumesc. Da, dar mă tem că e doar muncă de birou.
Toţi suntem mobilizaţi, chiar şi caii.
- De aceea am asta. - Impresionant.
Soţia mea crede că va trece o vreme până ne obişnuim.
Vine azi pentru Charles, dar nici ea nu se simte bine deloc.
Uşurel. Nu te grăbi, domnule Charlie.
Tată...
Voi trece în vizită şi vă mulţumesc pentru tot ce aţi făcut.
- Ne vedem curând. - Mulţumesc.
Nu-ţi face griji, Agnes. Se va face bine.
- Dră Agnes, poţi veni? - E doctorul.
Robbie!
- E fată! - Sunt tefere?
Sunt frumoase!
Politicienii au războiul pe care şi l-au dorit.
Bărbaţi ca Reg merg să lupte pentru ei.
Dacă eram sănătos, refuzam să lupt în război.
M-ai fi sprijinit, nu-i aşa, Aggie?
Bineînţeles că da.
E nevoie de curaj ca să-ţi aperi convingerile.
Nu te amărî.
- Trebuie să plec. - Dar de-abia ai venit.
Sunt aici de o oră! Nu vreau să dau peste mama ta.
Nu ţi-am spus. Nan şi-a depus preavizul.
Spune că obţine mai mulţi bani lucrând într-o fabrică de muniţie.
Nu se poate! Şi avem atât de mult de lucru.
Războiul...
Aproape fiecare familie a pierdut pe cineva. Dar se scaldă în bani.
- Charlie! - Pentru ce-a fost asta?
Am vorbit cu medicul. Analizele arată că mergi spre bine,
în şase săptămâni poţi veni acasă şi, oricând vrem, ne putem căsători!
Bună, Agnes.
Reg?
Îmi pare rău.
Vrei să dormi?
E foarte comod aici.
Înţeleg ce vrea să spună Charles despre camera asta.
- Nu ştiu cum bei ceaiul. - Exact aşa cum este. Mulţumesc.
Mâine pe la ora asta vei face parte din familie.
- Îţi este teamă? - Ar trebui?
Mulţumesc.
- Ştii că părinţii noştri nu vin? - Da, ştiu.
Tata şi-a luat concediu şi...
mama simte nevoia unei vacanţe, aşa că...
Reg, mă îngrijorezi.
Te întrebi ce mi s-a întâmplat, nu?
Războiul... asta s-a întâmplat.
Un... război blestemat.
- Ai vrea un whisky? - Da, te rog.
În Anglia, complacerea în ceea ce se întâmplă acolo...
Mulţumesc.
N-ar trebui să-ţi fac aşa ceva, dar...
nu pot vorbi cu familia.
Charlie a fost bolnav, iar eu...
am ţinut totul în mine până când...
Spune-mi. Mie poţi să-mi spui orice vrei.
Să nu mă înţelegi greşit.
Ne-am obişnuit cu şobolanii din tranşee,
cu cadavrele care ies la suprafaţă din noroiul de sub picioare.
Ştim că nu e picnic, e război.
Vin dintr-un lung şir de războinici.
Şase generaţii.
Toţi soldaţi.
Sigur că fiecare soldat e pregătit să omoare...
Dar ce se întâmplă acolo nu e un omor obişnuit.
E omor ca la abator. E masacru.
E un blestemat de masacru fără rost. Îmi pare foarte rău, Agnes.
Nu. Mă bucur că tu ai spus-o şi eu am auzit.
Ştii psalmii?
Ştii cumva psalmul 32?
Nu. Ştiu doar "Domnul e păstorul meu".
Un băiat din unitate pare să-i ştie pe toţi.
Îi recită în cele mai ciudate momente.
Sunt câteva fraze în psalmul 32.
Nu mi-am dat seama de frumuseţea lor.
"Tu eşti refugiul meu secret."
"Tu mă fereşti de necazuri."
"Tu mă vei înconjura cu cântări de izbăvire."
Asta ai fost pentru mine astă seară, Agnes.
Refugiul meu.
Ne vedem dimineaţă.
- La revedere! - Felicitări!
- Cât de departe e acest loc magic? - Cât mai departe de lume.
Eşti o femeie foarte deosebită.
Cum te simţi?
- Plin de dragoste. - Nu asta am întrebat.
Niciodată nu mi-a fost mai bine. Sincer. Niciodată.
Da. Cine este?
Da, McCann.
Sunt doi poliţişti care vor să vă vadă. Spun că e urgent.
Uită-te la noi. Am luat micul dejun şi e aproape ora prânzului.
Probabil de aceea sunt atât de înfometat.
Maşina a ieşit de pe drum.
S-a dus în jos pe o pantă.
- Nu se poate! - Toţi trei.
Nu se poate. E vina mea.
- E vina mea! - Nu fi prostuţ. Cum să fie?
Nu s-ar fi dus în nenorocita asta de vacanţă dacă nu mă însuram!
Femeia aia!
Să mă ierte Dumnezeu, dar ai crede că a făcut-o special, de ciudă.
Acum s-a dus.
Agnes. Îmi cer iertare.
Dnă Conway, puteţi să aveţi grijă de magazin?
Jessie ar avea nevoie de o pauză. E cam supărată.
- Vin imediat. - Mama serveşte în magazin?!
- Păi cineva trebuie s-o facă. - De ce e Jessie supărată?
El vrea să se înroleze. Să-şi facă datoria.
Cred că aşa e corect din partea mea.
Oricum, se apropie încorporarea.
Aş prefera să merg de bunăvoie decât obligat. Nu se poate ocoli.
Ne va fi dor de tine, Robbie.
Doamnă Mitcham, îi puteţi arăta dnei Farrier camera dânsei?
- Da, doamnă. - Vin şi eu sus.
Am nevoie de odihnă. Annie, Rose.
Sunt încântată să te văd, Elaine. Credeam că e aproape de naştere.
Trebuia să vin pentru mama şi tata.
Mă bucur că a venit şi mătuşa Nessy.
Reg spune că face un lucru minunat în Franţa.
E o femeie extraordinară.
Nu ţi-am mulţumit fiindcă ai venit la magazin şi l-ai adus pe Charles.
Încă un motiv pentru care am venit azi... să-ţi urez bunvenit.
Şi sunt sigură că o va face toată lumea.
Să nu accepţi prostiile nimănui.
Dă-mi voie să o fac în felul meu. Lasă-ne să ne ocupăm acum de casă.
Foarte bine.
Elaine este incredibilă.
- Atât de aproape de naştere... - Da, ironia.
Mama şi tata mor, iar acum, în orice moment, o nouă viaţă.
Trupe pentru războiul următor.
Păstrează refuzul stagiului militar pentru tine, Charles.
Unii dintre noi luptă în acest război.
Reggie, nu ai de ce să vorbeşti aşa cu fratele tău.
Şi tu eşti la fel de rea. Te plimbi prin spitale făcând pe îngerul milei.
Fac ce pot să ajut bieţii soldaţi în ultimele lor ore de viaţă.
Dacă îi alină cât de cât, am să fac pe îngerul milei până nu mai pot!
Îmi pare rău.
Îmi pare rău, mătuşă Nessy.
Bem ceva?
Bună idee. Nu suna. Am să...
mă duc eu.
Foarte nechibzuit din partea mea.
- E în stare proastă. - Da, este.
Aş vrea să fie rănit curând, doar cât să-l scoată de acolo,
înainte să cedeze nervos.
Nu înţeleg ordinul.
Ai informarea pentru mâine.
De ce te bărbiereşti în mijlocul după-amiezii?
Dacă plecăm în zori, n-o să termin la timp.
Ciudată logică. Până atunci te mai razi o dată.
Un ofiţer britanic să intre în acţiune nebărbierit?
Drăguţule Polly, eşti o ruşine!
Care a fost ordinul?
Locotenent Pollett-Smythe, vino aici.
- Mă rad. - Vino încoace!
Aşa, treci în colţ.
Acum vino spre mine şi să nu te laşi împuşcat.
- Reg, nu înţeleg... - Mergi!
Opreşte-te!
Îmi pare rău. Dumnezeule, îmi pare rău!
- Ia o ţigară. - Mersi.
- Poftim. - Mulţumesc.
Trebuie să scriu nişte scrisori.
- Şi tu la fel, Polly. - Nu mai am ce să spun.
Da, dar trebuie. S-ar putea să fie ultimele tale cuvinte.
Visezi din nou.
E foarte frumoasă?
Prima dată când am văzut-o...
era lângă o catedrală...
cu soarele strălucindu-i pe faţă.
M-a luat peste picior pentru nasturii mei cei sclipitori.
Din acel moment am fost pierdut.
Şi n-ai spus niciodată.
V-aţi logodit în taină?
Nu, s-a căsătorit cu altcineva.
Îmi pare rău.
Care a fost treaba cu arma?
Ordinul... să fie transmis tuturor ofiţerilor şi oamenilor.
Ciudată frază.
"Ofiţeri şi oameni".
De parcă sunt două specii diferite.
Ofiţerii nu sunt oameni?
Sigur că nu.
Suntem tineri zei coborând din Olimp.
Suntem războinici indestructibili, infailibili.
Şi când intrăm în acţiune, ştergem podeaua cu inamicul,
aşa cum spune generalul că vom face, dar nu facem aşa, nu întotdeauna.
Şi dacă îndeplinim acest ordin...
Pentru Dumnezeu, spune-mi odată care-i ordinul.
Polly...
când am spus "înaintează şi să nu fii ucis"...
dacă ai fi avut loc, ai fi fugit. Te-ai fi ferit şi ai fi dispărut.
Toţi o facem,
fiindcă o ţintă în mişcare ne dă o şansă mai bună.
Dră Agnes, mulţumesc că ai venit.
Ce este, Jessie? Ce s-a întâmplat?
E vorba de Robbie.
E dat dispărut. L-am pierdut pe Jimmy al nostru, iar acum asta.
Ce s-a întâmplat?
Vaporul lui Robbie s-a scufundat undeva pe coasta Scoţiei.
Nu e nicio urmă.
Jess...
Îmi pare rău.
Când mă gândesc ce simţeam pentru Robbie...
Dar de când am auzit, am plâns aproape la fel de mult ca Jessie.
Robbie a fost un băiat bun.
Un băiat bun.
E prima oară când te aud spunându-i pe nume.
Stai la cină?
Nu, i-am spus lui Charles că mă întorc.
Ce face Charles?
Pare sănătos.
E amuzant. Acum că el e şeful, îi place acolo.
Vorbeşte de viitor de parcă vom sta pentru totdeauna, dar nu-i aşa.
Reg se va întoarce cu siguranţă.
Aş vrea să spun acelaşi lucru şi despre Robbie.
De dragul lui Jessie.
Doamnă. Slavă Domnului că aţi venit!
- Ce s-a întâmplat? - O telegramă despre dl Reginald.
- Ce spune? - Nu e mort. A fost rănit.
Charlie!
Trebuie să-l văd.
Dragule, nu poţi. Trebuie să te odihneşti.
- Dar e rănit. - Nu poţi face nimic.
Ştiam că Charles va fi supărat.
El şi Reggie sunt foarte apropiaţi.
Din păcate, n-a auzit încă totul.
După părerea mea, e foarte bine
că soţiorul tău nu e în cea mai bună stare de sănătate.
Adică nu poate da fuga până la Dover?
Psihicul lui Reggie e zdruncinat. Nu l-ar recunoaşte pe Charlie.
E atât de rău?
Aş vrea să-ţi spun despre Reggie, dar sunt îngrijorată pentru Charles.
În orice caz, ar fi mai bine să-ţi spună un medic.
Mătuşă Nessy, vino şi vorbeşte cu el. Pe mine nu mă ascultă.
Da, sigur, dragă.
Chiar în prima zi a acelui...
... atac, Reginald a fost prins
într-o explozie oribilă.
- Şi-a pierdut braţul drept. - Doamne!
Mi-e teamă că asta nu-i tot.
Are arsuri grave pe faţă.
- Nu, nu faţa lui. - Trebuie să-l văd.
- Nu vrea să te vadă. - Ba cum să nu. Sunt fratele lui.
S-a prăbuşit fizic şi mental.
În câteva săptămâni îl vor transfera la un spital
din apropiere şi îl poţi vizita. Dar nu înainte.
Şi, Charles, numai dacă el vrea să te vadă.
Reg.
Reg, sunt Charles.
Charles.
Agnes îţi trimite dragostea ei.
- Agnes... - Vine şi ea să te vadă.
Nu...
Nu. Nu!
Nu! Nu!
- Ce este? - Nu mă întreba. Hai să mergem.
Charlie, Robbie a fost găsit! A ajuns în insula Skye.
Atâtea săptămâni şi el trăieşte!
Sunt veşti bune.
Aş vrea să spun acelaşi lucru şi despre Reg.
S-a sfârşit! Războiul s-a sfârşit! S-a sfârşit!
- Am scăpat, Jess! Am scăpat cu bine! - Slavă Domnului!
Am venit să-l văd pe căpitanul Farrier.
Am înţeles că e în camera... 102.
În capătul coridorului, domnule.
Mulţumesc.
- Aştept aici. - Ştiu că vrea să te vadă.
Dar nu vrea să-l vezi tu în starea în care este.
Ştiu.
Intră.
Arată ca un birou.
Charlie... este un birou.
În ultimele luni am ajutat
alţi pacienţi în diferite probleme legale şi personale.
- Asta-i bine. - Da.
Consiliul de conducere al spitalului m-a rugat să preiau postul.
Desigur, va trebui să locuiesc aici,
ceea ce e perfect.
Bine. Cât timp?
Charlie, eu...
nu văd de ce trebuie să plec.
Ce-i asta?
În niciun caz! Brook Hall e al tău. Nu poţi să mi-l dai mie.
Nu-l vreau. Am banii bunicului, pensia militară. Vreau să fiu aici.
- Tu şi Agnes sunteţi fericiţi acolo. - Nu asta-i problema.
Noi avem grijă de conac până eşti gata să te întorci.
Charlie, eu sunt aici pe viaţă.
Nu fi absurd. Oricum, am să mor cu mult înaintea ta.
N-ai mai avut o criză de mult.
- Nu, dar dacă am... - Am discutat deja cu Elaine.
Casa şi moşia rămân lui Agnes.
Nu! Nu-şi poate arunca viaţa fără să discute.
Agnes! Agnes!
Agnes!
- De ce-ai adus-o aici? - Reg, vine întotdeauna cu mine.
Intraţi.
Mulţumită?
A fost necinstit din partea ta să mă ţii la distanţă.
- Acum ştii de ce. - Nu.
Orice ţi s-a întâmplat, eşti aceeaşi persoană.
Nu sunt! Nu sunt deloc!
Foarte bine, te-ai schimbat.
Oricine ar fi făcut-o.
Dar noi nu ne-am schimbat
şi te vrem înapoi acasă.
Charlie...
Agnes... vă rog să înţelegeţi.
Aici sunt de folos oamenilor, iar acolo nu voi putea fi.
În plus, vedeţi voi... mi-au dat o oglindă.
Ştiţi cum se întâmplă cu "părul de pe ceafă"?
Iar această desfigurare imensă...
Mi-am zis...
... că nu-i aşa de rău cum credeam.
Dar să ştiţi...
că nu e adevărat.
Vă rog, de dragul meu...
acceptaţi-o cu graţie.
Aş vrea să spun
cât de încântat sunt că am avut o zi minunată.
Orice fantomă din vremuri de demult, care se întâmpla să fie prezentă...
ar fi fost puţin deconcertată de tot zgomotul.
Când eram tineri, nu ni se dădea voie să facem zgomot la masă, dar noi...
... ei bine, nouă ne place.
Alice mă va ajuta să sting toate lumânările.
Cu putere. Haide.
Aşa. Şi...
Din nou.
Bravo!
Vino.
Alege cu care maşină vrei să mergi acasă.
Cred că am să plec cu cea cu care am venit.
- Betty, te-ai distrat? - Da, Agnes.
Am pierdut doi băieţi în război, dar îl am încă pe Robbie.
Şi văzându-l aici, văzând că duce o viaţă decentă, mă simt tare mândră.
Am să-ţi dau alte veşti bune despre Robbie.
Îl vom face partener în afacere. Oricum o conduce singur.
- E timpul să-şi primească răsplata. - Mulţumesc.
Îţi aduc medicamentul. Fugi în cameră.
McCann! McCann!
Reg, e foarte bolnav.
- A venit medicul. - Dar a fost ieri aici. Era bine.
Nu, nu e bine de luni întregi.
- Te rog să vii. - Nu, Aggie, regret.
Întreabă de tine.
- Eşti acolo? - Sigur că sunt aici.
Te rog.
Ascultă, Aggie, niciodată nu voi părăsi locul ăsta.
Reg, e pe moarte.
Păstrează restul.
Charlie... a venit Reg.
Reg...
Reg. Eşti acasă.
Nu vorbi, bătrâne. Nu vorbi.
E singura şansă pe care o am.
Stai liniştit.
Aggie a mea.
Te iubesc atât de mult.
Să fii fericită.
Vă iubesc pe amândoi.
Am fost atât de norocos.
Nu poţi continua aşa. Eşti numai piele şi os.
Vinde casa aia şi întoarce-te aici.
Vom fi împreună din nou, ca pe vremuri.
Deşi Robbie spune că nu vei lua pe ea cât face.
Banii sunt atât de puţini de când cu războiul. Nimic nu-i bine.
Bărbaţi puternici, foşti soldaţi vin să caute de lucru în magazin.
- Mai bine plec. - La casa aia mare şi goală?
Îmi fac griji că eşti singură noaptea, fetiţo.
Nu prea sunt singură cu opt servitori în casă şi şase afară.
Hrăneşti o grămadă de oameni să aibă grijă de o persoană!
Bine, bine, ştiu.
Sunt banii tăi. Presupun că poţi face ce vrei cu ei.
- Celălalt când se întoarce? - Curând. Mai face o operaţie.
Nu ştiu de ce-şi bate capul.
Ce fel de viaţă are? Tot ce face e să te viziteze.
Dar Robbie spune că se tot întoarce
fiindcă îi pare rău că ţi-a dat casa.
Robbie spune cam multe.
Nu e cazul să sari la gâtul meu, fetiţo!
Scuze.
Te-am invidiat atât de mult. Eşti puternică şi independentă.
Tremuram de teamă să nu fac ceva greşit.
Voiam să te întreb dacă nu vrei să stai câteva zile.
Nu pot, plec pentru o vreme. Agnes, îmi pare rău.
L-ai văzut pe Reg?
Mai sună să ne salute, dar nu spune niciodată cum o duce.
Nu-l vizitez când face operaţie.
Va veni să mă vadă când se va simţi pregătit.
Ce intenţionezi să faci cu lingura?
Terminam cina.
- Să-l chem pe McCann? - Nu trebuie, îmi aduce el ceva.
Ce crezi? Dar fii sinceră.
Ce prostie am spus. Eşti întotdeauna sinceră.
Excelent. Arăţi foarte bine.
Mulţumesc. Doamne, ai ieşit din doliu!
Doamna Mitcham şi dl McCann au fost şocaţi.
- Trebuia să fie un an. - Mă bucur. Se poate?
Agnes, voiam să te întreb...
Munca mea curativă e doar trei zile pe săptămână.
Întrebarea este ce să fac cu restul timpului meu?
La ultimele vizite pe moşie am observat că e nevoie de îngrijire,
iar eu aş putea ajuta, dacă eşti de acord...
Dacă aş sta câteva zile pe săptămână.
Poftim. Te-am întrebat. Nu răspunde încă.
Doctorii cred că sunt gata... aproape gata...
să dau ochii cu lumea, şi unde aş putea începe decât...
Doamne, ce prostie din partea mea. Poate ai alte planuri.
Mama ta spunea că s-ar putea să te întorci.
Nu, n-am să mă întorc la magazin.
Atunci e posibil?
McCann.
- Mulţumesc. - Mulţumesc, domnule.
McCann face asta de obicei.
L-ai dat deoparte.
Priveşte luna.
Nu-i frumoasă?
Lasă luna în pace.
- Nu-ţi face rău. - N-am mai auzit fraza asta de ani!
E prima oară când te aud râzând de la moartea lui Charlie.
E frumos.
Ca pe vremuri.
- Înainte să vin eu. - Da, înainte să apari tu.
Acum mult timp.
O altă lume.
De la război totul a ajuns să fie... nu ştiu...
acest minut, acum. Presupun că e bine.
Trecutul trăieşte doar în amintirea noastră.
Dar n-aş vrea nici să-l uităm în întregime.
Şi totuşi, trăim minut cu minut, secundă cu...
Agnes, ce încerc să spun?
Că ceea ce este real este numai ce se întâmplă în acest moment.
Tot restul, chiar şi o secundă, e trecutul.
Da. Da.
Aggie... crezi că am putea fi prieteni?
Prieteni? Credeam că suntem.
Fără s-o spunem, fără să conştientizăm.
Vreau să fim prieteni. Asta-i tot ce cer. Nimic mai mult.
Ştii ce-a spus Byron?
"Prietenia e iubirea fără aripile sale."
Şi pentru noi e foarte bine dacă stau aici.
Nimeni nu va crede că e ceva greşit.
- Dacă se uită o dată la mine... - Nu spune asta.
Îmi pare rău.
Atunci hai să bem pentru...
pasărea fără aripi.
Îmi pare rău!
Am fost atât de singură, iar tu eşti aici şi spui că te întorci...
Aggie... de ce nu bei cu mine?
Nu, nu pot să beau pentru asta.
Păsării i-au crescut aripi.
Am crezut că-mi imaginam, dar e adevărat.
Dar oare... mă poţi suporta aşa cum sunt acum?
"Nu-i iubire cea care se modifică atunci când se produc modificări."
Dumnezeule!
- Ce facem în privinţa legii? - Care lege?
Nu ştii?
Un bărbat nu se poate căsători cu văduva fratelui său.
Nu. N-am ştiut.
Ei bine, va trebui să aşteptăm până se schimbă, nu?
Eu nu pot.
Am aşteptat deja prea mult.
Reg! Reg, iată.
"Pe 1 iulie 1949,"
"a avut loc căsătoria dintre dl Reginald Farrier"
"şi dna Agnes Farrier, văduva lui Charles Farrier."
"Cavaler de onoare a fost dl Robert Felton."
"Doamna de onoare a fost dna Felton."
"La nuntă au participat cei doi fii ai cuplului, nurorile lor..."
"Şi trei nepoţi."
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
SFÂRŞIT