Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
PASĂREA FĂRĂ ARIPI Partea I
Voi fi în magazin până îşi termină Agnes ceaiul.
Bine, domnule Conway.
Acolo jos.
Priveşte. Nu sunt adorabili?
Vă plac?
- Da. - Sunt frumoşi.
Ai făcut o treabă splendidă în vitrină, Agnes.
Singura problemă e că va atrage un cârd de copii.
Tată, pentru ce e vitrina de Crăciun dacă nu pentru copii?
Da, aşa-i. În orice caz, eşti o fetiţă deşteaptă.
Lasă-mă cu prostiile astea, tată. Dacă aş fi deşteaptă, n-aş fi aici.
Dar credeam că îţi place să ai grijă de magazin.
Îmi place, tată.
- Ştii ce gândesc. - Nu o spune!
Trebuie să te măriţi, Aggie. Pentru binele tău.
Strâmbi din nas faţă de un bărbat prezentabil ca Henry Stallworth?
- N-am să ştiu niciodată de ce. - Henry Stallworth are 45 de ani.
Sigur, se ocupă cu vânzări engros. Ne putem lua produsele mai ieftin.
Obrăznicătură.
Când vine timpul, am să aleg singură, mulţumesc foarte mult.
Pleacă.
La ce te uiţi acolo cu gura căscată?
S-ar putea să te uimească, mamă, dar mă gândeam la dumneata.
Şi la tata, la magazin, la viaţă. Întrebându-mă dacă a meritat.
Măi, măi. Eşti în stare proastă?
Mamă, e prea mult.
Am stat ore întregi la cuptor să-ţi gătesc ceva bun.
Şi tu nu mănânci. Eşti doar piele şi os, fetiţo.
Uită-te la soră-ta. E plină de nuri.
Jessie se îngraşă, mamă. Şi nu-i de mirare.
Jessie e o fată foarte drăguţă.
Da, este. Iar eu nu sunt. Haide, spune-o.
Nu spun că eşti banală. E vorba de atitudinea ta faţă de bărbaţi.
Nu întinereşti.
Şi o femeie bătrână de 22 de ani n-are dreptul să aleagă, nu?
Ce-ai vrea? Să apară un prinţ care să-ţi înmoaie genunchii?
Vreau doar să mănânc în linişte şi să mă întorc la magazin.
E seara tatei la club.
Nu ştii nimic, nu-i aşa? Domnul să te ajute când vei afla.
- Da. Magazinul de dulciuri. - Să intrăm.
- Bună seara. - Bună seara. Mă ocup imediat de dvs.
- Nu-i nicio grabă. - Aşadar? Ce să fie?
Bucăţile de cocos sunt doi penny?
Nu vrei să-ţi cheltuieşti toţi banii pe o bucăţică de cocos.
Sunt şi fulgi de cocos. Poţi să iei de un penny.
- Juma' de penny. - Foarte bine. Juma' de penny. Scuze.
Vă rog, nu-i nevoie.
Ce-ţi mai dau? Haide, Bobby. Hotărăşte-te.
Doamna şi domnul aşteaptă să fie serviţi.
Caramele. Juma' de penny.
Niciodată nu le cântăreşti.
Bobby, dacă le-aş cântări, n-ai avea nici jumătate din bani.
Ia-ţi gaşca şi fugiţi.
- Crăciun fericit. - Crăciun fericit.
Tineri afacerişti.
Ştiu. Am de-a face cu ei în fiecare vineri seara. Ce pot face pentru dvs?
Tatăl meu m-a adus în acest magazin cu mult timp în urmă, de un Crăciun.
Venea să cumpere ţigări de la vecin.
Dar eu am văzut şoriceii de zahăr din vitrină.
Şi nu m-a făcut să plec până nu mi-a cumpărat.
- Erau şi pisicuţe de zahăr. - Şoriceii le plac celor mici.
Am trei copii şi cred că ar fi o surpriză frumoasă pentru ei.
Sigur că da. Câţi aţi dori?
O duzină?
Mulţumesc. Sunt atât de mulţumită că am venit.
- Vă mulţumesc. - La revedere.
Restul dumneavoastră!
- Mulţumesc. Noapte bună. - Crăciun fericit.
Te iubesc, Jessie. Te iubesc.
Unde-i comanda pentru mâine? Ai făcut-o?
Sigur că da.
Şerbet? Nu ne mai trebuie şerbet.
Mai avem doar o cutie.
Trei duzini de bomboane asortate? Sper că le poţi vinde.
Două cutii de lemn dulce? Aş fi zis trei.
Dacă lista nu e bună, de ce nu faci dumneata una?
Nu vorbeşti aşa cu tatăl tău! Ce te-a apucat?
Stau în magazin mai mult decât dta. Ştiu ce se vinde şi ce nu.
Ai încredere în mine sau găseşti pe altcineva mai bun. M-am săturat!
Gata, gata, Aggie. Nu spune că pleci. Cum m-aş descurca?
Unde te duci dacă nu intenţionezi să mergi în casa altui bărbat?
De asta crezi că am să stau aici pentru totdeauna?!
Şi ce să faci? Ce-ai putea să faci? Nimic.
Pot să fac ceva, tată. Să conduc o afacere.
Pentru altcineva!
N-ai face asta. N-ai face tatălui tău aşa ceva, Agnes.
Unde naiba ai fost, Jesse?!
Aggie ne-a rugat să luăm nişte prosoape din pensiune.
Ce prostie!
Ştii ce se întâmplă în curte când vin beţivii şi târfele!
Iar tu, domnişoară, du-te în camera ta.
Da, plec. Cine e de vină pentru "serile mele la club"?
Numai femeia aia! Cred că e vremea
ca fetele să ştie ce înseamnă serile la club.
- Şi mă gândesc să le spun. - Am să le spun eu.
Am să le spun de ce! Tu m-ai împins să caut căldură şi alinare,
fiindcă în camera sau în patul acesta nu erau deloc!
Şi pe bună dreptate. M-ai forţat. Există un cuvânt urât pentru asta.
Şi de ce trebuie să-şi forţeze un bărbat propria nevastă?
Asta eşti, Alice. Femeia mea face cât zece ca tine.
- E bună cu mine. - Şi cu alţii, prostule! E o târfă!
- Aş putea... aş putea! - Ce?
Nu te agita prea tare, flăcăule. S-ar putea să faci infarct.
Şi dacă faci, îţi spun de pe-acum, am să cheltuiesc fiecare bănuţ lăsat.
- În sfârşit o să-mi fac plăcerea. - Nu trebuia să spui aşa ceva, Alice.
Ai făcut o greşeală îngrozitoare.
Niciodată nu te-am urât mai mult decât în clipa asta.
N-am întârziat, dle Conway. Am venit exact la timp.
Exact la timp.
- Bună dimineaţa, dră Agnes. - 'Neaţa, Nan. Dai astea jos?
Sigur că da.
- Tată, în legătură cu Nan... - Am o întâlnire. Rămâi în locul meu.
- Şi mărirea de salariu pentru Nan? - Ei, lasă.
Îi spun că îl creşti cu zece şilingi.
- Nouă şilingi şi şase pence. - Zece şilingi.
Dacă un bărbat ar face treaba ei, ar primi 15 şilingi.
Un bărbat are mai multă forţă.
Face aceeaşi muncă. Ar trebui plătită la fel.
- Te-ai alăturat sufragetelor? - Nu, dar s-ar putea!
- Şi primă de Crăciun. Cinci şilingi. - Nu începe cu asta!
- Ca de obicei, jumătate de coroană. - Îi dau restul din banii mei.
Trebuie să te opreşti!
Aseară am făcut o greşeală. Nu trebuia să ridic mâna la tine.
- Tu nu ţii ranchiună. - N-are nicio legătură cu asta.
E doar pentru puşculiţa de Crăciun a lui Nan.
Doi şi şase.
- Unde-i restul meu? - N-ai rest. Ai cheltuit tot.
Crăciun fericit.
Rezolvat. Şi iată prima de Crăciun. Cinci şilingi.
Mulţumesc, dră. Cinci şilingi înseamnă mult în vremurile astea.
Iar diseară îţi dau nişte bezele şi caramel pentru cei de acasă.
Bună ziua, domnule.
- Am crezut că lucraţi la dulciuri. - Ambele sunt magazinele noastre.
- V-am servit pe dv. şi pe soţie. - Nu e soţia mea.
- E sora mea. - Cu ce pot să vă ajut?
Am văzut cumva o cutie de trabucuri Havana în vitrină?
- Exceptionales? - Mi-e teamă că sunt falsuri.
Tatăl meu se ocupă de obicei de aşa ceva. Trebuie să vină.
- Dar am să mă uit. - Mulţumesc.
Mi-e teamă că nu sunt. Dar avem marca mai ieftină.
- Exceptionales Chicas. - Sunt convins că sunt bune.
Da, iau o cutie, vă rog. Şi nişte ţigarete.
- Aveţi cumva Gold Tip? - Da, avem.
Bun. Sunt preferatele fratelui meu. Şase pachete, vă rog.
Acum pentru sora mea.
- Aveţi ţigarete pentru doamne? - Pentru doamne?
Ce-i? Ce este?
Cele mai multe dintre doamnele care vin aici cer tutun pentru pipă.
Pe care îl preferaţi? Magazinul de dulciuri sau tutungeria?
Niciunul.
Şi ce anume vreţi să faceţi?
Nimeni nu m-a mai întrebat aşa ceva.
- Cred că vreau să văd lumea. - Vreţi să călătoriţi?
- Dumneavoastră călătoriţi? - Puţin. Apoi scriu despre călătorii.
Sunteţi scriitor? Ador să citesc!
Pot să iau o carte de-a dvs. de la bibliotecă?
E doar la scară mică. Am o rubrică într-un ziar local.
O să-l urmăresc. Drăguţ. Cunosc un scriitor publicat.
Bine că ai venit, tată. Domnul voia ceva mai bun decât am putut să-i dau.
Deloc. Domnişoara a recomandat Exceptionales Chicas.
Sunt trabucuri foarte bune, domnule.
E cea mai cunoscută marcă vândută la Londra de Harrods.
- Cred că ştiţi Harrods din Londra. - Da, fireşte.
Am fost asociat cu Harrods din Londra timp de mulţi ani, domnule.
- Mulţi ani. - Ce interesant.
- Vă rog să mă scuzaţi. - Vă mulţumesc.
Vă mulţumesc mult pentru ajutor.
- Vă mai servesc cu ceva, domnule? - Nu. Cred că asta-i tot.
Cât vă datorez?
- Faceţi loc progresului! - La o parte din drum, prostule!
Reggie! Reggie, dragule.
- L-ai văzut pe noul căpitan? - Mă bucur nespus să te văd.
- Mamă? - Unde sunt? Am ajuns!
Bună ziua, mamă.
Mă bucur atât de mult că toată familia e aici de Crăciun.
Am găsit! Reg...
- Felicitări pentru avansare. - Bună, tată. Ce-ai găsit?
Şampania cu arome a lui Nessie.
- Mătuşa Nessie vine de Crăciun? - Da.
- Atenţie la artificii! - Veniţi.
Mai bei ceva, tată?
Ce spui, draga mea?
Cred că trebuie să mergem la culcare şi să lăsăm copiii singuri.
Un soldat bun ascultă întotdeauna ordinele superiorului.
- Noapte bună, dragii mei. - Noapte bună, mamă.
- Noapte bună, tată. - Nu staţi prea mult.
Aşadar... de ce soţul tău nu petrece niciodată Crăciunul cu noi?
Dawson nu se îndură să-şi lase preţioasele grajduri nici două zile.
Probabil preferă caii în locul oamenilor.
Trebuia să se fi însurat cu Isabelle Pickering.
Parcă tu trebuia să faci asta.
Mama a bârfit din nou.
Dacă Isabelle avea de ales între o dimineaţă pe cal şi una cu mine,
calul câştiga fără îndoială.
Şi îţi vei petrece restul vieţii
devotat artei, scriind proză pompoasă despre arhitectura engleză?
Cu alte cuvinte, o coloană mică în ziarul local.
E un început şi sunt mândră de tine. De amândoi.
Fiindcă faceţi ceva cu vieţile voastre.
E atât de frumos să fim iar împreună.
- Trebuie să merg în pat. - Ce s-a întâmplat?
- Nu pari deloc fericită. - Charlie...
sunt măritată de cinci ani...
- ... însărcinată de cinci ori. - Cinci?!
Am pierdut celelalte două sarcini. Dawson e bun de prăsilă.
- Nu spune asta! - De ce nu? E adevărat.
Dar nu e un om crud. E nepăsător, ca majoritatea bărbaţilor.
Charlie...
Reggie! Dulciurile sunt pentru copii!
Scuze.
M-am întors la magazinul de dulciuri. În tutungeria vecină,
am întâlnit aceeaşi fată. Ţii minte? Femeia drăguţă.
Cea care ne-a servit. O ştii!
- E foarte clar. Tu înţelegi? - Aşa cred.
E foarte simplu. Tatăl ei deţine ambele magazine,
iar ea stătea în locul lui la tutungerie.
Simt cumva mirosul unei poveşti de iubire în aer?
Doamne, nu!
Elaine, frăţiorul nostru e pe cale să se îndrăgostească de o vânzătoare?
Nu e vânzătoare! Tatăl ei deţine ambele magazine.
Iar ea lucrează în amândouă? De două ori vânzătoare.
- De ce te-ai aranjat aşa? - Îmi iau liber după-amiază.
Acum îţi faci planuri de una singură?
Da, mamă. Şi nu e prea devreme.
Îi laşi fără oameni.
Nu ţi-ar strica să stai şi dta în magazin din când în când.
- N-am fost făcută să fiu vânzătoare. - Nu te supără că fiica dtale este.
Mănâncă ceva înainte să pleci. Agnes!
Agnes, vrem să-ţi arătăm ceva. Şi nu e o pălărie.
- Nu-i frumoasă? - Este!
Unde să o port?
- În oraş. - Se vor lua câinii după mine.
Se vor lua bărbaţii după tine.
- Nu e toaleta mea obişnuită. - Fiindcă nu e întunecată?
Nu trebuie să fie gri, albastră închis sau maro.
Agnes, nu te apreciezi.
- Ai un păr minunat. - Şi o faţă frumoasă.
Mama îmi spune mereu cât de slabă sunt.
Agnes, eşti suplă. Imaginea perfectă pentru haine minunate ca aceasta.
Haide, încearc-o.
E minunată, Agnes.
Una dintre clientele noastre adoră pălăriile.
E căsătorită cu un bărbat bogat şi cheltuieşte prea mult pe haine.
Are un gust extravagant, mereu face datorii.
Aşa că uneori ne dă o rochie de-a ei.
A fost purtată o dată sau de două ori.
Nobililor nu le place să fie văzuţi în aceleaşi haine.
Ţi-o dăm foarte ieftin. Trei lire.
Trebuie s-o ai, Agnes.
Putem să luăm de zece ori mai mult, dar nu vrem. E făcută pentru tine.
- Nu-i aşa că o iei, dragă? - Da. Da, o iau.
Ia mâinile dacă nu vrei să cumperi!
- Ai grijă că te pleznesc! - Aşa, băiete, arată-i tu.
- Jesse, ce cauţi aici? - Robbie, trebuie să vorbim.
- De ce? Ce s-a întâmplat? - Ceva îngrozitor.
E Crăciunul! Nu vă bateţi!
- Tu de partea cui eşti? - Încetaţi cu toţii!
- Crăciun fericit! - Crăciun! Molâule!
Cine era frumuşica aia cu care vorbeai?
Cred că ai client, mamă.
Uite-o.
Ai adus jumătate de Paris?
Întregul Paris nu-i destul de bun pentru dragii mei.
Cât mă bucur să vă văd!
Reggie şi Charlie, frumoşii mei nepoţi.
Şi scumpa Elaine!
- Nu din nou. - Hai să intrăm, să despachetăm.
Charles, eşti un copil. Nu ştii nimic despre femei.
Ele lucrează în culise de secole.
Dar acum... acum vin în faţă.
- Să ţii minte ce spun. - Nessy, potoleşte-te.
Să taci, Hugh. Grace a fost puterea din spatele tronului tău mulţi ani.
Când tu te jucai de-a soldatul, cine a avut grijă de averea ta?
Femeile din toată ţara, din toată lumea au făcut acelaşi lucru.
Şi totuşi, uitaţi-vă la copila asta. S-a pus pe făcut copii.
Chiar nu poate contribui în alt fel?
- Mătuşă! - Şi ce propui să fac, mătuşă?
Opune-te, fato. Dă-i individului un ultimatum. Refuză.
Nessy, zău aşa!
Cu cât te întorci mai repede la Paris, cu atât mai bine.
Foarte bine, bătrân înţepat ce eşti. Plec mâine.
Nu! Avem nevoie de dta aici. Să ne iei pe toţi la întrebări.
Nu te mai plimba atât prin Europa şi vino să stai cu noi.
În Anglia? Ce plictisitor! Dar sigur pentru vremurile în care trăim.
- Nu va fi nimic. - Fii atent la kaizer. E ambiţios.
- Lasă-l să încerce, tată. - Chiar aşa.
Bărbaţii trebuie să-şi facă datoria.
Astea sunt prostii răutăcioase, Grace.
Pentru ce credeţi că vă pregătesc?
Pentru fanfara militară? Pentru război, băiete!
Pentru război...
Nu sunt de acord cu conversaţii de acest fel la cină.
Nu trebuie să întreb cu cine ai fost.
- Aggie. - Da?
- Vorbim mai târziu. - Ai fost iar la club, tată?
Du-te sus, închid eu.
Noi nu mai stăm de vorbă, Aggie.
Nimeni nu mai vorbeşte cu mine.
Mă duc în pat.
Să visezi la vânzătoarea ta?
Reg, ţi-am spus.
Suntem o pereche ciudată, nu?
Nu neapărat.
Cei mai mulţi oameni îşi petrec viaţa căutând ceva, pe cineva...
...iubire, căsătorie. Dar pe noi nu prea ne interesează femeile.
- În mod sigur nu căsătoria. - Prostii!
Tu ai de gând să călătoreşti în Europa de unul singur, scriind.
Dar pe tine, Reginald Farrier, nu te interesează femeile?!
- Am cunoscut câteva... - Câteva?!
Am şi plăcut câteva. Dar iubire? Poate că nu sunt capabil de aşa ceva.
Va fi cineva, undeva. Pentru mine cred că nu, dar pentru tine, sigur.
Te-am rugat de multe ori să baţi la uşă.
Alice... e Crăciunul.
Am adus şampanie.
Hai să încercăm, doar să încercăm să ne purtăm civilizat o zi pe an.
Aşa ceva bei cu ea? Nu, mulţumesc.
Minunat spirit de Crăciun în casa asta!
La naiba!
Aggie, bei ceva de Crăciun cu mine?
- Da. Beau. - Bine. Bine.
Crăciun fericit.
Da, tată. Ce Crăciun fericit.
Jessie, ce s-a întâmplat?
- Trebuie să vorbesc cu tine. - Te-ai certat cu băiatul acela?
Nu. Sunt însărcinată.
Însărcinată?!
Doamne, Jesse, cum ai putut să fii atât de proastă?
Aggie, nu mă certa.
Trebuia să-ţi spun. E atât de greu să ţin secretul.
Cum de nu mi-am dat seama?
Ţi-a fost rău dimineaţa...
E de mirare că n-a observat mama.
Ce o să mă fac?
Taci. Dacă vine tata...
- Robbie ştie? - Da.
A plecat să câştige bani ca să ne putem căsători.
Ei bine, n-o să-l mai vezi.
Nu-i adevărat! Nu ştii nimic despre el.
Se va întoarce. Ştiu că se va întoarce.
- Când? - Nu ştiu.
Depinde de slujba pe care o găseşte.
Nu spunem nimic deocamdată.
Adună-te şi încearcă să te comporţi normal.
Da?
Foarte bine. Eram pe cale să-ţi amintesc.
Nu-i nevoie să-mi aminteşti, mamă. Fac ce mi se cere. Sper.
Faci ce eşti plătită să faci. Şi ai casă şi masă gratis.
Mulţumesc, mamă! M-ai pus la locul meu.
Domnişoară Agnes! A venit un domn în vizită.
M-am gândit că v-ar plăcea să împrumutaţi asta.
Doamna Bovary. Am citit-o. Vă mulţumesc că v-aţi gândit la mine.
- Ce miros minunat de cafea. - Da, e fabrica noastră.
Noi îi spunem fabrică, dar e foarte mică.
Vă faceţi singuri dulciurile?
- Înseamnă că aveţi o afacere mare. - Da.
- Mai avem şi pensiunea. - Daţi-mi voie.
Sper că ne vom revedea. Mi-ar plăcea.
- Trebuie să plec. - Da, da, desigur.
Domnişoară Agnes? Sunt Robbie Felton.
- Pot s-o văd pe Jessie? - Ar trebui să-ţi fie ruşine.
- Ştii ce i-ai făcut sorei mele? - Cred că nu, domnişoară.
- Dar ştiu ce mi-a făcut ea mie. - Zău? Ce anume?
M-a pus pe gânduri. Să devin o persoană mai bună.
De aia vreau să mă-nsor cu ea. Nu doar vreau. O să mă însor.
Serios? Şi te-ai gândit ce-o să spună tata?
Da. Nu mă consideră demn de ea.
Dar nimeni nu poate avea grijă de ea mai bine decât mine.
Vă promit.
Domnişoară, îi spuneţi că m-am întors? O aştept aici.
- Nu astă seară. - Dacă nu vorbesc acum cu ea,
vin mâine la magazin şi o spun pe şleau tatălui ei.
- Nu, nu trebuie să faci asta. - N-o ţin mult, domnişoară.
Vreau doar s-o liniştesc.
Aşteaptă aici. Am să încerc.
Dar n-o ţine mult şi, pentru Dumnezeu, nu staţi la vedere.
E jos în curte.
- Robbie?! - Că doar nu primarul din Newcastle!
Nu staţi mult. E aproape nouă şi tata urcă la şi cinci minute.
Să încui uşa din faţă, uşa din spate...
să sting luminile.
Haide, fetiţo!
Aggie. Mă întrebam pe unde eşti.
M-am întors din magazie. E rece afară?
- Unde-i Jessie? - În camera ei.
Aggie, ţie îţi scapă puţine lucruri.
Ai observat ceva schimbat la Jessie în ultimul timp?
- Ce fel de schimbare? - Dacă aş şti, nu te-aş întreba.
Cred că e neliniştită.
Jesse nu se odihneşte fiindcă învaţă, tată.
Jessie.
Jessie?
Unde e? Ai zis că e în camera ei!
Spune-mi! Ce se întâmplă? Unde este?
- Am crezut că este în camera ei. - Minţi!
Las-o în pace! Tu! Du-te în camera ta!
Dacă ridicaţi mâna la ea, va fi ultimul lucru pe care îl faceţi.
- Dumnezeule, gunoiul din... - Aveţi grijă!
Nu vreau să vă fac rău, domnule, dar dacă mai vorbiţi aşa cu mine...
Lasă-l în pace!
Nu poţi rămâne aici! Vino cu mine.
Nu!
Jess! Du-te la tine în cameră, târfuliţă ce eşti!
- Ce-ai făcut?! - Tu să taci! Urcă!
Doamne Dumnezeule!
Haide! Urcă odată!
Soră, se simte bine?
Va dura un timp, dar da, se va face bine.
Are o tăietură mare la cap, dar nu e prea adâncă.
- E un tânăr foarte norocos. - Vă mulţumesc!
Stai. În ce parte e strada Rosamyn?
Strada Rosamyn. Puţin mai jos, la stânga. N-ai cum să greşeşti.
Porneşte.
Aici e, domniţă.
- Mulţumesc. - Mulţumesc, domniţă.
Da? Ce vreţi?
Nu mă cunoaşteţi, dar... am o veste rea despre Robbie.
Mai bine intraţi.
Cine sunteţi? Ce vreţi?
Mă numesc Conway. Agnes Conway.
Iar fiul dumneavoastră se întâlneşte clandestin cu sora mea.
- Adică pe ascuns, mamă. - Ştiu ce înseamnă, isteţule.
- Continuaţi. - Chiar trebuie?
Dumnezeule mare! Ţâncul ăla a lăsat-o însărcinată pe fată.
E mai mult decât aţi făcut voi doi.
- Şi ce au de gând? - Vor să se căsătorească.
- Da? Lasă că pun eu mâna pe el! - Mă tem că e în spital.
L-a lovit tatăl meu.
Mă duc singură la spital. Voi conduceţi-o acasă.
Nu, mă descurc foarte bine şi singură.
- Vă mulţumesc. - Eu vă mulţumesc.
Auzi, vrea să se căsătorească cu ea. Mai vedem noi.
Tată, nu deschizi uşa?!
Ce este, Agnes?
- Tata. M-a încuiat afară. - Răutatea!
Draga mea. Intră, copilă.
Aggie...
- Îmi pare rău. - Mereu îţi pare rău după aceea.
E vorba de Jess. S-a încuiat în cameră.
Crede că l-am ucis pe tânăr. Nu vrea să vorbească cu mine.
Vrei să ştii de ce?
Pentru că îl iubeşte pe Robbie. Şi îi va naşte copilul.
Dumnezeule atotputernic! Cum a putut să-mi facă aşa ceva?!
Trebuie să vorbeşti cu ea. Aggie, te rog...
Am să vorbesc cu ea, tată. Dar să nu crezi că e pentru dumneata.
Jess, eu sunt. Robbie e bine, să ştii.
Haide, scumpo, trebuie să vorbim.
- E bine? - E foarte bine.
Dar ei ştiu.
Trebuie să dai ochii cu ei.
- Ei bine? - Trebuie să facem ceva.
Nu putem lăsa lucrurile s-o ia razna.
- Jessie trebuie să plece. - Mă daţi afară?
- Sigur că nu. - Nu stă aici. Află toată strada.
Termină, femeie.
Agnes, vreau să mergi la verişoara Mary în Durham.
Jessie poate sta la ea până vine timpul.
Şi după aceea?
Mary n-are copii. Creşte ea copilul.
Totul pare pus la punct!
Şi s-a decis să merg eu?
Nu dumneata, ci eu. Mă duc s-o rog frumos?
E aceeaşi verişoară care nu vorbeşte cu noi de 12 ani!
Agnes, încerc să rezolv situaţia. Ai tu alte soluţii mai bune?
- Verişoara Mary e singura şansă. - Nu!
Pentru Dumnezeu, femeie, taci odată!
Aggie, fă-o. Fă-o naibii şi gata!
Mi s-a părut că sunteţi dv. Aproape să nu vă recunosc.
Vă rog.
- Aveţi prieteni în Durham? - Nu. Merg la verişoara mamei.
N-am văzut-o de când aveam 12 ani.
După atâta timp, abia aşteaptă să vă vadă.
Aş vrea să fie aşa.
Ştiu că numele este Conway, dar îmi spuneţi prenumele?
- Agnes. - Agnes Conway, Charles Farrier.
- Şi sunteţi scriitor? - Scriu despre arhitectură.
Roma, Florenţa, despre toate s-a mai scris.
Eu scriu despre Anglia.
Newcastle are clădiri frumoase, ca şi Durham.
Am să încep cu catedrala. Dar ştiţi toate astea, desigur.
- Ce este? Ce s-a întâmplat? - E vorba de sora mea.
De ce am spus-o? Nu vă interesează.
Ba mă interesează. Pot să vă ajut?
E prea târziu. Răul s-a făcut.
Înţeleg.
Dră Conway, cât durează întâlnirea cu ruda dumneavoastră?
Nu ştiu. E posibil să mă dea afară imediat.
Am înţeles că sunt oameni cu bani.
Da, oameni cu bani.
Fratele meu urmează să vină de la regiment.
Voi fi la catedrală, am să văd Capela Galilee. Ne vedem la ora 16.
Vreţi să beţi un ceai cu noi?
- Mulţumesc, dar nu. Nu cred. - De ce?
- E vorba de rochie, nu-i aşa? - De ce?
Nu e rochia mea. Am cumpărat-o la mâna a doua.
A fost făcută pentru o femeie bogată care cunoaşte alte zone,
catedrale şi aşa mai departe.
Şi mă simt ca o impostoare.
Cred că sunteţi cea mai sinceră persoană pe care o cunosc.
- Adică necioplită. - Nu, nu necioplită. Sinceră.
Multe fete ar fi inventat ceva.
Dră Conway, daţi-mi voie să spun un singur lucru.
Aţi fost făcută pentru asemenea haine.
Şi ele pentru dumneavoastră.
Vă rog.
Promiteţi-mi că veţi fi pe pod la ora 16.
Promit că voi încerca.
Trebuie să opresc aici, dră. Nu le place să intrăm pe alee.
- Blocăm trăsurile care ies. - Prea bine.
Deci dumneata eşti dra Middleton. Ai întârziat!
Şi n-ai venit pe unde trebuie. Dar totuşi, ai venit.
Mai bine te apuci de treabă. Aceea este aleea către biserică.
Ne vedem acolo în câteva minute.
- Porneşte la drum! - Nu sunt domnişoara Middleton.
Dar oricine ar fi, o compătimesc din suflet.
O zi bună.
- A fost scurt şi plăcut. - Scurt a fost...
- Ne întoarcem în oraş. - Va trebui să aşteptăm.
Iese trăsura lor. Ei merg întotdeauna înaintea birjelor.
Eu vreau să plecăm acum! Şi nu te grăbi.
Cum îndrăzneşti?!
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro