DÅ
Förbannelselådor.
- De kapslar ondskan, som Pandoras ask? - Byggda för att tygla objektens kraft.
Frank har kollat siffrorna som Bobby ägnade sitt sista andetag åt.
- Det är koordinater. - Till vad?
Ett fält i Wisconsin. Nyligen köpt av Willman, Inc., ett dotterbolag till...
För att vinna så måste du vara hajen, och hajar måste äta.
...Richard Roman Enterprises. De förbereder att bygga något.
- Bygga vad? - Precis. Vad?
- Jag hanterar mina problem. - Nånting är annorlunda nu.
- Du släppte in mig. - Håll käft.
Han sa "håll käft".
Den här gången kan inte dina små trick förvisa mig. Nu har jag dig, rumskompis.
NU
Ingen Irina. Hon är väl för berömd nu.
Nej, hon vill bara träna själv.
- Lite sent för träning? - Det är aldrig för sent.
Övning ger färdighet. Om du har talang.
Översatt av skorpan666
Dick finansierar en arkeologisk utgrävning?
Om inte Dick gräver själv, vet jag inte hur den informationen hjälper.
Samma sak gäller fabriken i Saudiarabien och fiskeriet på Jakarta.
Hur kan västra till sydöstra asien vara ett för stort område?
Jag kunde vara i Tromsö nu.
- Inga Leviathans i Tromsö. - Var fan ligger Tromsö.
Norge, pucko.
Förresten, de har öppnat en Biggerson i Butte nu.
- Vi är inte i Montana. - Kul att du vet var Butte ligger.
- Var är ni? - I Oregon.
Ingen aktivitet i Oregon.
- Wisconsin, Frank. - Ja?
Bobbys koordinater.
Bobby? Ja, just det! Nej, ingen aktivitet där heller.
- Jobba på det då. - När blev du min chef?
- Är du missnöjd, ta dig i brasan! - Jaja, lugna ner dig, Frank.
- Och en sak till... - Frank? Hallå?
- Han är en galen jävel. - Frank?
Att ha en paranoid gringubbe som vår problemlösare är...
Jag har inte ens ord för det.
Ska du sätta rekord i koffeinintag? Det där är din femte sen imorse.
Så fort jag blundar, skriker Lucifer i skallen på mig.
- Men det sänker inte volymen. - Har du provat handgrejen?
Ja. Men nu är jag vaken, så kolla det här. Det står droger, -
- men läser man mellan raderna verkar det som hon dansat fötterna av sig.
- Kanske är nåt för oss. - Dansare. Galningar i balettskor.
- Hur vet du det? - Jag har sett "Black Swan".
Två gånger.
Vadå? Gillar du inte pinglor i balettkjol?
Wow. Ditt mentala djup...
Det är i Portland, ett par timmar härifrån. Vad tror du?
Visst. Dansare. Varför inte? Kanske du kan sova lite på vägen.
Kanske det.
Som vanligt, ingen EMF, inget svavel eller häxtjafs.
Har vi inga fler dansare att höra, är det bortkastad tid.
- Men de ska ha bra kaffe här. - Du tänker på Seattle.
Ska vi få det här överstökat?
- Hej. - Ja?
Vi vill se brottsplatsbilderna från Irina Koganzon-fallet, tack.
Och ni är?
- Ett ögonblick. - Ingen brådska.
Nej, inte röra, gumman. De är till pappas jobb.
Pappa... jag måste kissa.
Du hittar till toaletten, gumman.
Ja, det kallar jag mysko.
- Hej, läget? - Tack, bra. Vad kan jag hjälpa er med?
Vi skulle vilja se skorna från fallet med balettdansösen.
Trodde inte det var nån FBI-grej, men visst. Här borta.
- Fan, Tracy. - Vem är Tracy?
Min dotter. Hon älskar balett.
Ta av dig skorna.
- Dean, ta skorna! - Jag försöker!
Förlåt!
- Kom igen, Dean! - Jag försöker!
Förlåt!
Jag har dem.
- Jag tror på förbannelse. - Verkligen?!
Är du okej?
Nästa anhalt, - "out with the old".
Kan man hoppas på att det bara är skorna vi behöver oroa oss för i den där butiken?
Vilken drömmare du är.
Slängde vi inte dem i bagageluckan?
- Hur kom de... - Förbannelsen, Sam.
- Ser det inte ut som din storlek? - Håll tyst.
- Får du... - Lust att dansa mig in i evigheten?
Ja.
Du såg verkligen "Black Swan".
Trevligt att träffas, Mr. Marshall. Ring om du har några frågor om erbjudandet.
Jag hör av mig.
- Jag tror inte han säljer. - Låt mig sköta tankeverksamheten.
George?
Dörren.
Hallå?
- Sålde du de här? - Ja.
- Var fick du tag i dem? - Mamma hade dem i den där lådan.
Jag förstår inte. Vad är det frågan om?
Den här?
Hördu! Jösses!
- Är det lugnt, Baryshnikov? - Ja. Jag är pas de klar.
Kan ni berätta vad som försiggår?
- Vad heter du? - Scott Freeman.
De här var din mammas? Var fick hon tag i dem?
- Vet inte. Jag hittade dem där bak. - Jag kollar.
- Och var är din mamma? - Hon...
Hon gick bort förra veckan.
Jag beklagar.
- Scott, hör på. De här skorna... - Bara lite saker hon samlade på.
- Jag försöker sälja av allt. - Det finns mer sånt här?
Sam.
Scott, vad fanns i de där lådorna?
- Vad är ni för FBI-agenter egentligen? - Sorten som försöker städa upp efter dig.
- Var fick din mamma de här ifrån? - Vet inte. De låg i hennes kassaskåp.
Du reflekterade aldrig över att de kanske var inlåsta av en anledning?
Trodde det var skräp hon samlat ihop. Hon höll på med knäppa saker, jag trodde...
Tänk om, för det här "skräpet" dödar människor.
Va? Hur är det möjligt?
Vi måste få veta exakt vad som sålts ur kassaskåpet och vilka som köpte sakerna.
- Vad har vi? - Hon köpte en tekanna.
- En tekanna? - Ja.
Tillräcklig kraft bakom förbannelsen och en penna blir ett massförstörelsevapen.
Härligt.
Vi ska nog rapportera det här.
Hej, jag vill anmäla en olycka på Gorham Road 23.
Mitt namn?
Bruce Hornsby.
Okej, nästa person på listan?
En grammofon som såldes till Brenda Gluck, och en gammal herrtidning -
- såld till Herr Ryckden på snorregatan. - Verkligen?
Bäst vi delar på oss. Tar du grammofonen så tar jag blaskan?
Du kanske inte ska "ta" i den. Kommer du ihåg skorna?
Ja, hur kunde jag glömma?
- Undrar hur gammal porr dödar dig? - Det vill du nog inte veta.
Du har nog rätt. Då kör vi.
Jag går upp med tvätten. Strax tillbaka.
Timmy. Kom hit.
Jag ska berätta en hemlighet.
Timmy. Kom hit.
Timmy...
Timmy. Kom hit.
Var är grammofonen?
Det där är min.
Hade jag inte varit så trött hade jag lärt dig ett och annat om tacksamhet.
- Jag har porren. I rättan tid också. - Vad gjorde han?
Det vill du inte veta. Var är du?
Jag har grammofonen. Jag är på andra sidan stan, jag åker mot dig.
Så mamma var ingen knäppgök. Allt det här är på riktigt?
Japp.
- Nu mår jag verkligen kasst. - Varför det?
Jag försökte övertala henne att sälja butiken. Hon ville inte, men jag tjatade.
- Lockade med pengarna hon skulle tjäna. - Tror du hon ändrade sig?
Vet inte. En fastighetstant sprang här hela tiden.
Sen, helt plötsligt, så sålde mamma.
Sen råkade hon ut för olyckan. Hon fick inte ens njuta av pengarna.
Hur lång tid efter?
Dagen efter.
- Hur dog hon? - En bilolycka.
Hade jag inte tjatat på henne...
Ett litet tips.
Skuldkänslor får dem inte tillbaka.
Lev ditt liv på sättet du tror din mamma hade varit stolt över.
Eller som åtminstone inte skämmer ut henne.
Du fattar nog, men rör inte lådorna. Och gå inte i närheten av kassaskåpet.
- När vi packat allt så kör vi iväg det. - Tro mig, jag fattar.
Mr. Marshall, kvarteret kommer inte vara sig likt.
De flesta av dina grannar har redan sålt. Jag har redan förberett en analys åt dig.
George?
Inte den här, George. Mr. Marshalls.
Svårt att få tag i bra personal.
Som du ser, är vårt erbjudande mer än generöst.
Verkar så.
Med ett sånt erbjudande kan du i princip göra vad du vill, var som helst.
Du kan gå vidare med ditt liv.
Miss Bicklebee, jag kom hit med avsikten att sälja.
Men det du just sa, om att gå vidare med livet. Butiken är ju mitt liv.
Jag kan inte sälja.
Alla har sina band till det förflutna, men framtiden är det riktiga äventyret.
Ledsen, men jag säljer inte.
Och jag köper inte det där skitsnacket.
Nåväl. Är det ditt beslut, så.
Jag önskar dig lycka till med ditt liv. Det lilla som återstår.
Ser du? Som utlovat...
På den streckade linjen.
Vad?
Du kanske går lite fort fram här? Först kvinnan i antikbutiken, och nu det här.
Du vet att Mr. Roman inte gillar att vi väcker uppmärksamhet.
Vad gör jag med kroppen?
Såja, det är rätt inställning.
Ta dem hem. Både Mr. Marshall och hans stinkande cigarr, och lägg dem i sängen.
Och George.
Se till att cigarren glöder ordentligt.
Det var Mr. Marshall, det. Rökning kan vara skadligt för hälsan.
Vet du hur många assistenter jag haft sen jag tog den här kroppen?
- Tre, kanske? - Fem.
Vad som hände med de fyra första, överlåter jag till din fantasi.
- Var det nåt fel på kaffet? - Säg det. Vad bad jag om?
En varm kopp kaffe.
Korrekt. Och "kaffe" är i alla fall rätt.
Men sa jag "varm", eller "ljummen"?
Fyra, George. Bara en påminnelse. Åk till den trevlige baristan på Main.
Kom sen tillbaka med en stor, ovispad moca med en pump sockerfri espresso.
Visst. Men det är på andra sidan stan.
- Jag är inte tillbaka förrän nio. - Då ses vi kvart i nio.
- Hej, jag är på väg. - Vi tar inte med oss kassaskåpet än.
Tack.
"Hamstermamma" dog inte bara och överlät butiken till Scott.
Inte?
I 40 år jobbade tanten för att behålla butiken. Så, en vacker dag, säljer hon.
Nästa dag kör hon utför stupet.
- Tror du nån fifflat med bromsarna? - Jag tror på lustiga tillfälligheter.
Sen har ett litet fastighetsbolag köpt upp halva Main Street.
Jag är kanske ute och cyklar, men verkar det inte lite konstigt?
Sam?
- Låter bra. Håll mig underrättad. - "Låter bra"? Är du okej?
Sömnbrist ska ju vara en avancerad förhörsteknik.
- Ja. - Det är rena tortyren.
SIDAN ÄR BLOCKERAD
Fan...
- Hoppas det är viktigt. - Förlåt om jag surrar över ditt gökbo.
- Inget illa ment. - Ingen fara, Dumbo.
Men jag tror jag har något.
Min tystnad antyder att du kan tala.
Ett nytt bolag köper upp en massa småbutiker i Portland.
Kan du ta dig igenom hemsidans brandvägg?
Kan en hund spela poker?
- Ingen ani... - Svaret är ja. Vad heter firman?
Geothrive, Inc.
Vänta!
- Jag sa en pump sockerfritt, inte två. - Jag bjuder på andra pumpet.
Jättesnällt, men chefen känner skillnaden. Gör bara en ny, är du snäll.
Det är en lång kö och jag är här ensam, så njut av gratispumpet.
- Hur vore det om du gjorde en ny? - Hur vore det om du sög av mig?
Jag har rätt vassa tänder...
- Tur för dig att jag är sen. - Ja, vilken tur... - Nästa.
- En trippel "Red eye", tack. - Skyll dig själv.
- Vad pratar du om? Var är mitt kaffe? - Jag skojar inte.
- Säkert att det är han? - Helt säkert.
Sam Winchester går in i antikbutiken vi just köpt.
- Tror du att de är här för oss? - Nej, då skulle vi märkt det.
- Jag kommer njuta av det här. - Njuta av vadå, George?
- Jag tänkte mest på att äta honom. - Va!? Nej!
- Inte? - Kom tillbaka till kontoret. Nu!
Vi har en befälsordning här, George. Ser du en Winchester, så äter du inte honom.
Du berättar för mig, och jag äter honom.
Vad säger jag till Dick? "Jag tror han åt honom, men jag såg det inte"?
Ska jag gå i god för dig, George?
Du är ett snedsteg från en "haklapp". (Leviathan tvingad att äta sig själv)
- Men jag... - Försök inte!
- Men... - Nej!
Två pumptryck. Verkligen, George?
- Frank, säg att du har nåt. - Tänkte bara ge dig fotbollsresultaten.
- Va? - Klart att jag har nåt.
Jag kom på varför brandväggen stoppade dig.
- "Min tystnad antyder att du kan tala." - Touché.
Anledningen till att du inte kom in på Geothrives intranet, -
- är att lite efterforskning leder oss raka vägen till Dick.
- Jättebra, men så säger du om allt. - Nu är det kalla fakta, smartskalle.
Geothrive är en del av Roman, Inc.?
Ett konglomerat i ett dotterbolag, i ett konglomerat. Allt hör ihop.
Leviathans expanderar med småbutiker?
Huvudet på spiken!
Fältet i Wisconsin och en massa butiker i Portland. Vad fan håller de på med?
Vet inte. Men det handlar om företaget och det stinker som en hel grisfarm.
- Jag skulle dra därifrån. Snabbt! - Människor dör här, Frank.
Visst, kolla bara överviktsstatistiken. Det är inget speciellt med den där stan.
- Vi är inte riktigt klara här. - Jaja. Ring om ni överlever.
- Släpkärra? - Det funkar.
- Hur går det? - Har precis pratat med Frank.
- Vi har ett Leviathan-problem. - Leviathans, här?
Ja. Dick använder små fastighetsköp för att bygga något mycket större.
Hör du på?
Ja, visst. Förlåt.
Vet du vad? Nu får det vara bra med sömnlöshetsskiten. Du behöver slagga.
Hitta ett motell så du får sova, så jobbar jag vidare.
Det spelar ingen roll vad jag gör. Lucifer vägrar vara tyst.
Nu med?
Han sjunger "Stairway to Heaven".
- Bra låt. - Inte 50 gånger i rad.
- Hej, Scott. Vad händer? - Sam, du måste hjälpa mig.
Jag tittade i en spegel. Nu vill jag slita bort ansiktet.
- Tror det är en förbannelse. - Okej, vi är på väg.
- Han kunde inte hålla händerna i styr? - Självklart inte.
Var det godkänt?
Du lär inte vinna nån Oscar.
Men det lät övertygade.
Inte för att det spelar nån roll. Det var din sista replik.
Och nu?
Nu väntar vi på matbudet.
Så, ännu en kropp vi måste göra oss av med?
Faktiskt inte. Som du sa, så gillar inte Dick alla rubriker sånt skapar.
Så vad är planen?
Ja, vi kan ju inte låta Scott pladdra med folk, om vad han vet.
Vi ska döda honom.
Men det betyder inte att nån kommer märka det.
Packa väskorna, Georgie.
Du ska vara Scott Freeman, de kommande 30 åren, eller så.
Eller hur, Scotty?
- Knappast en spegelförbannelse... - Sam och Dean. Trevligt att träffa er.
Bara så ni vet vilka det är som kommer äta er, jag är Joyce, -
- det här är min assistent, George.
- Du är damen från fastighetsskyltarna. - Ja. Gillar du bilden?
Dra ner en aning på tandblekningen.
Oj, vad jag kommer njuta av att peta bort resterna av dig från tänderna.
Där finns en hink med det där ni gillar att kasta på oss.
Doppa mig, innan hon ser.
Svärdet.
Svärdet!
Tack.
Jag fattar att det är allvar, men jag kan inte bara packa ihop och lämna allt.
Klart du kan. Det är inte så svårt som du tror.
Storkäftarna gillar inte oavslutade affärer.
- Åk nånstans dit du inte förstår språket. - Okej, jag åker.
Och tack, antar jag.
Ingen orsak.
En minut. Det är tiden du har på dig att förklara varför du hjälpte oss.
För att jag vill veta hur kärringen smakar.
Vänta lite nu. Du vill äta din chef?
Vet du ett bättre sätt att hålla henne död?
Vadå, nu är du på vår sida?
Ja.
Nej.
Men lever Joyce, så får jag ägna mitt liv åt att städa upp efter henne.
Eller, än värre, jag blir uppäten.
Eller "haklappad".
Så, tack för att ni halshögg henne.
Man vill inte ta sig an henne ensam. Ni ska ha ett stort tack för hjälpen.
Och varsågod.
För att jag räddade er... innan hon slet upp er som julklappar.
Alla vinner på det, eller hur? Så...
...hur blir det med huvudet?
Det kommer inte hända, Georgie.
Vad fan bygger Dick Roman i Wisconsin?
Jag vet inte. Vet knappt var det ligger. Jag är stationerad på västkusten.
- Fortsätter du döda de som inte säljer? - Okej, ta det lugnt nu.
Dödandet står inte på dagordningen. Joyce blev bara otålig.
Ni behöver inte oroa er för mig.
Fattar ni inte? Ni hänger upp er på fel saker.
- Verkligen? - Fastighetsaffärer? Se på helheten.
Tror ni att det bara händer här?
Det är överallt.
Och mycket ambitiösare än det här lilla projektet.
Mitt råd, - ducka och håll er nere.
Hör på nu, din sliskiga jävel.
Du ska berätta vad ni bygger här, eller så tvättar jag din mun med vår tvål här.
Jag hoppades vi kunde vara civiliserade.
Om ni nu måste veta...
- Det är ett forskningscenter. - Vad för forskning?
Sjukdomar.
Mina herrar, det här är platsen där vi kommer bota cancer.
Det kan ju inte stämma. Varför skulle Dick Roman vilja bota cancer?
Vi är bara här för att hjälpa till.
Monster botar cancer. En mening jag aldrig trodde jag skulle säga.
- Varför gör det mig nervös? - Jag förstår vad du menar.
Vad gör vi nu?
Sov på saken, hela vägen till Frank.
- Förstått? - Önskar jag kunde det.
- Sov du alls, inatt? - Ja... Lite. Jag vet inte.
Vi rattar in en blöjrock-kanal. Däckar dig alltid som en bebis.
Frank!
Deveraux!
Vad fan gör han där inne?
Frank!
Skjut inte! Vi kommer in!
Inte bra...
Översatt av skorpan666