Batesy!
Hank?
Ferească sfântul, omule! Mă bagi în sperieţi!
Mă gândeam că deghizarea asta mi-ar fi de folos.
Cine-ar putea întoarce spatele unui clovn trist?
Lasă-mă să ghicesc: nevastă-mea şi fiică-ta.
Nu mi-au aruncat nici măcar un zâmbet.
- Tu iar ai dat-o pe ulei? - Da, dar am situaţia sub control.
Când pici iar în patima alcoolului, urmează o perioadă de beţie.
De obicei, tentaţia dispare în câteva săptămâni.
Eu nu-mi fac griji.
Mă bucur să aud asta.
Îmi pare rău, Hank. O să te ierte fetele...
...într-un final.
Da, tot peste câteva săptămâni, dar tocmai asta e faza.
N-au ce să-mi ierte. Eu n-am făcut nimic propriu-zis.
Eu sunt de partea ta, iubire.
N-aş fi dat nici doi bani dacă chiar ai fi făcut ce cred ele.
- Dar n-am făcut-o. - Bun, am priceput.
Frate, ştii că nu te-aş da de gol, nu? Ar rămâne între noi doi şi pereţii.
Aş depune un jurământ de sânge.
Nu s-a întâmplat nimic, deci n-am nimic de mărturisit!
- Te cred. - E programat pentru azi, aşa că...
Îmi pare rău, iubito!
Intră! Îţi pregătesc micul-dejun.
Sună delicios! N-ar fi rău să îmbuc ceva.
Poţi să-i transmiţi că nu vorbesc cu el?
- Nu vorbeşte cu el. - Poftim?
Frumos, n-am ce zice! Pe el îl ierţi, dar pe mine, nu?
- Încerc eu s-o îmbunez pentru tine. - Ia-le pe rând, Batesy!
Fir-ar mama mă-sii!
Hank Moody, nenorocitule!
Nu-ţi mai scriu scenarii, Sam! Nu mai suport.
Găseşte-ţi alt scenarist. Promit că n-o iau personal.
Nu-i vorba de filmul ăla afurisit, dar tre' să-ţi văd moaca de urgenţă.
- Despre ce-i vorba? - Despre Kali.
Ce-i cu ea?
Nu vorbim la telefon, negroteiule. Mişcă-ţi imediat fundul la studio.
- M-ai auzit? - Da. Vin imediat.
Dacă nu-ţi convine, îmi trimit băieţii să te salte.
Nu, e-n regulă.
CALIFORNICATION Sezonul 5, Episodul 6
Traducerea şi adaptarea: Cookie @ www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
Pot să-ţi explic.
Ai face bine să-ţi dai drumul la gură, nenorocitule!
A fost un zbor lung, ne-am lungit la vorbă...
- Am dat din una în alta. - Ce tot aberezi acolo, frate?
Nu ştiu ce naiba tot spun aici. Tu la ce naiba te referi?
Mă refer la faptul că tu mereu întârzii.
Perfect!
Ăsta-i semn de comportament pasiv-agresiv, corect?
Ai impresia că timpul tău e mai preţios decât al meu, nu?
- Eu simt chestiile astea. - Sincer, n-am asemenea impresii.
Dar, dacă e să analizăm, timpul meu îmi aparţine,
deci mereu va fi mai preţios pentru mine, personal.
Tacă-ţi naibii fleanca şi cumpără-ţi un ceas, cioroiule!
Bun.
Până una-alta, am nevoie de ajutorul tău, Moody.
- Cum îţi pot fi de folos, stăpâne? - Am compus instrumentaţia unei piese.
Ce... piesă frumuşică!
Parc-ar fi o melodie veche de-a lui Elton John.
Da, numai că târfa asta nu-i nici pe departe vreo Bernie Taupin.
De-asta nu putem colabora noi, Calvin!
Dacă nu mă culc cu el, se poartă ca un nesimţit!
- Habar n-are să compună versuri! - În fine, du-te naibii...
E toată un chip drăguţ şi-un zâmbet.
Bun aşa, gata! Eu cu ce vă pot ajuta?
Ajut-o pe fată să compună nişte versui, frăţică.
Nu, eu scriu cărţi, scenarii, e-mailuri...
Talentul e talent, frate!
- Nu pot. - Ajută-ţi şi tu tovarăşul!
Bine, îmi încerc norocul. Dar va trebui să ne îmbătăm mai întâi.
Iată o idee bună pe ziua de azi! Să mergem!
- De unde începem? - N-am idee.
Evident, e un cântec de dragoste, nu?
Ce rimează cu dragoste? "Pacoste", "manguste"...
Mi-ai înfipt manguste-n fund, în semn de dragoste?
Gata! E uşor să compui versuri.
Următorul!
Bun, ţi-ai afişat faţa serioasă.
- Despre ce vrei să scrii? - Nu vreau versuri ieftine.
N-am ajuns până aici ca să compun melodii de dragoste greţoase.
Scuze, dar asta-i specialitatea mea: chestii mari, greţoase şi cu cocoloaşe.
Nu-i ziua ta norocoasă.
Vreau să fie... dulce-amăruie şi întunecată.
Şi tu eşti o bucăţică semi-dulce de... ciocolată cu lapte?
Chiar eşti greţos...
Că tot veni vorba de iubire şi toate cele...
Două whisky-uri, barman, şi rămâi prin preajmă.
Cred că Samurai e îndrăgostit lulea de tine.
Doamne, te rog... Ce să ştie el de iubire?!
E un imatur răsfăţat.
Obţine tot ce vrea, dar nu poate pune mâna pe mine.
- Vrea doar să-şi controleze produsul. - Eu nu prea cred.
Fiecare întâlneşte pe cineva special, care i se bagă definitiv pe sub piele.
Posibil ca tu să-i fi pus capac.
Dacă cineva m-ar ruga să-i scriu o nuvelă,
l-aş întreba pe respectivul ce anume vrea să transmită.
Nu ştiu...
Aş vrea să cânt despre venirea mea în L.A.
şi despre faptul că mereu laşi ceva sau pe cineva în urmă.
Bun, suntem pe drumul cel bun. Te înţeleg de minune.
Mi-amintesc de rahaturile astea de parcă s-ar fi întâmplat ieri.
Ce zici?
Nu ştiu. Eu zic să mai căutăm.
- Pe bune? - Da.
Nu, eu am un presentiment bun legat de casa asta.
- Serios? - Mai ales, de dormitor.
Cred că ne-am putea preta la nişte nebunii acolo...
Ai spus la fel despre toate casele pe care le-am văzut.
Asta-i dovada că sunt leşinat după formele tale, femeie!
Eu încă sunt înfierbântată de azi-dimineaţă.
Scuze, hotelurile mă excită.
Ce nu te excită pe tine, iubire?
Gândacii, bebeluşii morţi, rahatul...
- Taci din gură! - Uite ce aproape am fi de plajă!
- Şi de boschetari. - Sigur ne-ar scăpa de dorul de N.Y.
Vai, Doamne! Tu chiar nu vrei să faci asta.
Mă gândesc doar la Becca. Mi se pare că greşim.
Dar ea e foarte mică şi se adaptează uşor.
Să nu mai spun că-i complet dependentă de noi!
Dacă se plânge, o ameninţăm c-o abandonăm.
Cred că i-am închide gura imediat.
- Eşti sigur de ceea ce facem? - Nu, absolut deloc.
Charlie s-a gândit c-ar fi bine să petrec o vreme aici,
pentru ca lumea să asocieze acest chip minunat cu numele meu.
Încerc ca, măcar o dată, să ascult şi de agentul meu,
în loc să-i spun să tacă naibii şi să sară cu banul.
Ştii ce? Ne descurcam perfect.
- Ba nu-i adevărat. - Ba da!
Nu ne permiteam nici să plătim cablul, Karen.
Aia era alegerea noastră.
- Serios? - Da.
În fine!
Nu eşti o mămică prea încurajatoare.
- Parcă era muza ta. - Chiar eşti!
Iar acum, îmi inspiri faptul că,
pe lângă ce plăteam în New York pentru o dugheană,
casa aia e chilipir.
În plus, ai avea parte de asta.
Fix ca acasă!
În continuare, avem... Trebuie să mergem la...
- Ce scrie aici, "Sepul-Veda"? - Sepul-Veda?
Trezeşte-te!
Scuze.
- Unde ţi-a fugit gândul? - Nicăieri. Săpam şi eu adânc.
- Ce rimează cu "vagin"? - Nu cânt despre vagin.
Tu pierzi. Ar fi fost rupere.
Da... Ce compozitor a-ntâia eşti!
Stai aşa! Am ceva frumos aici.
- Eşti gata? - Da.
"Lumea crede că-i haioasă, Dar e fierbinte şi alunecoasă."
"Diareea, diareea..."
"Lumea crede că-i scârboasă, Pe pâine prăjită e delicioasă."
"Diareea, diareea..." Acum, intră corul.
- "Diareea, cha cha cha!" - Bine, măgarule!
Haide, e cariera mea la bătaie!
Nu vrei să ne distrăm? Bun, am băgat la cap.
- Tu despre ce vrei să scriem? - Nu ştiu, eu doar...
Spune-mi despre bărbatul pe care l-ai lăsat în urmă.
Era gelos.
Pari să atragi tipii geloşi. Fată obraznică ce eşti!
Nu sunt obraznică, doar că aşa mi-e norocul.
Eşti o Jessica Rabbit a hip-hopului.
Nu-i plăcea... atenţia pe care mi-o acorda amicul nostru, Samurai.
Cine l-ar putea condamna?
Apoi, mi s-a propus să vin aici şi să înregistrez un album.
Am o propunere pentru tine!
De ce urli?
Ăsta mi-e stilul, mă reprezintă. E bombastic.
Clienţii mei îl adoră!
- Nu şi eu. - Scuze!
Care-i propunerea?
Cei de la Universal au un scenariu. Sunt pe cale să înceapă producţia.
- Au nevoie de-o şlefuire. - Mă pricep să şlefuiesc chestii.
- Serios! - N-ai şlefuit niciodată nimic!
Karen, nu-ţi şlefuiesc minunatele treburi femeieşti
aproape în fiecare noapte?
Ce i-a spus-o!
- Cât mi se oferă? - 25 pe săptămână.
- 25... - De bătrâne.
- Uită-te la faţa lui. - Iubesc L.A.-ul!
Îl iubesc, îl ador!
Am spus-o pe bune, sunt aici să bat palma!
- Cine eşti în momentul ăsta? - Habar n-am!
Şi ţie o să-ţi placă aici, Karenina.
- Ei s-au sărutat! - Ascultă la mine...
Nu cred că s-a luat încă o decizie.
- De ce? - Noi încă ne căutăm casă.
- "Noi", adică "ea". - Am intuit eu.
Nenorocitul ăsta m-a târât aici cu urlete şi zbierete.
La început, nu-mi plăcea deloc. Acum, ador oraşul ăsta!
- Ce iubeşti la el? - Totul e al naibii de fals!
Casele parc-ar fi platouri de filmare, iar oamenii nu se diferenţiază de actori.
E grozav!
Cariera lui Hank e pe cale să explodeze, Karen!
Trebuie să fie aici.
Charlie Runkle.
- Ali, mă bucur să te văd! - Şi eu, pe tine.
El este?
Hank Moody, Ali Andrews,
producătoarea executivă a filmului tău, "God Hates Us All".
Încântat de cunoştinţă!
- Nu mi-ai spus că-i aşa chipeş. - Mi-am propus să te surprind.
Mă bucur să te cunosc, în sfârşit, Hank.
- Sunt o mare fană. - Ba nu-i adevărat.
Aşa zici tu? Chiar îţi admir munca, Hank, jur.
Te iubesc! Abia aştept să dăm drumul la treabă.
Lumea se entuziasmează uşor aici. Ai observat şi tu, Karen?
Ali ziceai că te cheamă?
Ea e Karen, prietena mea cea mai bună, iubita...
- Nu-i spune! - Şi mama copilului meu.
- Am bifat toate variantele? - Încântată de cunoştinţă, Ali.
Asemenea.
Pot să te trag deoparte şi să-ţi fac cinste cu o tărie?
Ştiu că avem întâlnire mâine,
dar mi-ar plăcea să tatonăm terenul şi să te pun la curent.
Fugi! Dă drumul la treabă.
- Pune-te la curent. - Bine.
Ştii că iubesc jargonul!
Omiţi să-mi spui ceva. Ai secrete faţă de mine, duduie.
Dacă eu cred că adevărul mă face să par un om rău?
Poate că de adevăr ai nevoie ca să termini cântecul ăsta.
În seara în care am plecat din L.A. şi ne-am cunoscut noi doi în avion,
eu şi fostul meu am luat o ultimă cină împreună.
Ne certasem destul de mult.
Sinceră să fiu, mă bucuram că plec din oraş.
Dar, în seara aceea, a fost atât de dulce...
A redevenit bărbatul de care fusesem mereu îndrăgostită,
iar eu îmi doream să rămân.
Voiam să fiu cu el.
Dar apoi, m-a întrebat dacă m-am culcat cu Samurai,
iar eu l-am minţit.
I-am spus ce voia să audă.
Apoi, a scos un inel şi m-a cerut în căsătorie.
- Şi tu ce i-ai spus? - Nimic.
Rămăsesem fără grai.
M-am ridicat, m-am dus la baie, m-am spălat pe faţă...
M-am strecurat prin spate, am sărit într-un taxi
şi m-am dus direct la aeroport.
Nu m-am uitat în urmă.
Ştiam că, dacă mă întorceam la masă, îi acceptam cererea.
Dar... atunci, visele mele nu s-ar mai fi îndeplinit.
Alo, doamna! Treci înapoi în pat!
Am găsit bileţelul ăsta în buzunarul tău.
Ali Andrews: "Te rog, sună-mă oricând."
Scuteşte-mă, Karen! Nici nu l-am citit!
- Asta îţi arată cât de mult îmi pasă. - Aseară, părea că-ţi pasă.
Deborda de vorbe dulci şi replici flatante.
Cui nu-i plac chestiile astea?
- E o fană înrăită! - De ce nu mi-ar plăcea?
Cu siguranţă, ţi-ar trage-o!
Da, dar eu vreau să ţi-o trag doar ţie!
Da, poate acum, dar situaţia se poate schimba.
- L.A. schimbă oamenii. - Ba nu.
Oraşele nu schimbă oamenii.
Nici măcar oamenii nu se schimbă unii pe alţii.
Suntem ceea ce suntem.
Chiar crezi c-o să învingem şansele?
Dă-le naibii de şanse! Norocul ţi-l faci cu mâna ta.
Eşti incredibil de naiv!
Iar tu, incredibil de incredibilă. Ca să nu mai zic frumoasă.
Şi, după atâţia ani, încă mă uzi mai tare ca o târfă africană
în timpul musonului.
Doamne sfinte! Nu mă încântă deloc comparaţia!
- Ce dezgustător! - Ba nu, văd că eşti fascinată.
Ştii că te iubesc la nebunie!
Nicio uşuratică de pe acest mal al fluviului Mississippi
n-o să te înlocuiască vreodată.
Serios?
Acum, hai înapoi în pat.
Hai să ne destrăbălăm!
- Pe bune? E altfel aici? - Puţin.
Hai să ne udăm!
E de prost gust, Hank.
Du-te naibii!
Glumeam... E superb.
Crezi că te descurci cu el?
Eu aşa sper. Versurile sunt frumoase.
Da, dar sunt doar nişte cuvinte. Tu trebuie să compui muzica.
Cu siguranţă, cred că le pot pune-n valoare.
Versurile sunt ca o maşină a timpului, care mă poartă înapoi, în New York.
Îmi amintesc exact cât de entuziasmată, dar tristă şi speriată am fost.
Crezi că te vei întoarce vreodată înapoi, la bărbatul tău?
Nu ştiu...
Am petrecut multă vreme gândindu-mă la cum ar fi putut să fie
şi cred că mi-e egal.
Cunosc sentimentul.
Există oameni în vieţile noastre care ne inspiră artistic.
Îi transpui în personaje mitice şi le conferi calităţi magice...
...sau poate că sunt doar trepte pe care te înalţi spre ceva măreţ.
Ai o viziune destul de cinică asupra lumii.
Tu vorbeşti?! Am scos un cântec din tine!
Nu pot să mă plâng.
Ce exploatat mă simt!
Ce primesc la schimb fiindcă am săpat adânc
şi ţi-am dezgolit sufletul?
Ce vrei tu.
Nu, eu...
Nu cred că-i corect să capitalizăm după atâta jale şi şampanie.
E mai mult între noi şi tu o ştii.
Serios?
Oricât de murdar sau greşit ar fi sau oricâte probleme ne-am crea,
continuăm să cedăm ispitei.
Adevăr grăieşti.
Sau poate că tocmai asta ne excită atât de tare.
Să-ţi mai aduc o apă?
- Nu, sunt în regulă. - Nu prea pari în regulă.
- Dar cum par? - Ca trăsnit.
- Bună concluzie! - Ştiu că e mult de asimilat.
- Mai bine l-aş suna pe Charlie. - De ce? Ce să-i spui?
Nu cred că i-aş spune nimic, doar i-aş urla-n telefon.
Te înţeleg.
- Serios? - Da.
Cartea ta e genială. Acum, o vom transforma în film.
- Dar trebuie să ai încredere-n mine. - Dar nu-i o comedie romantică.
- Ştiu ce fac. - Şi tot nu-i o comedie romantică.
Cartea ta e foarte romantică şi extrem de amuzantă.
Dar e şi foarte întunecată şi dulce-amăruie.
Da, absolut!
- Chiar se întâmplă asta? - Da.
Şi nu răspunzi cum trebuie. Ce vrea să însemne asta?
Că soţia mea mi-ar reteza mădularul dac-ar afla ce se întâmplă.
- Atunci, n-ar trebui să-i spui. - Nici n-am de gând.
- Deja crede că eşti uşuratică. - Are dreptate.
Totuşi, mi-aş dori să-i pot spune. Ar fi încântată.
De obicei, îi reproşez că greşeşte.
De când sunteţi împreună?
- Chiar îţi pasă? - N-o înşeli?
Nu. Ar trebui?
Nu-i treaba mea. Cred că te-am judecat greşit.
- Ce înseamnă asta? - Nimic.
Vreau prima ciornă peste 12 săptămâni.
- E fezabil? - Nu văd de ce nu.
Grozav. Baftă la scris!
Sună-l pe Todd Carr!
Am plecat la studio. Sunt încântată, nu mai aveam răbdare.
Mersi pentru tot încă o dată. Kali.
- Cum a fost întâlnirea? - Un coşmar.
- A încercat să ţi-o tragă? - Logic!
Ce să fac, dacă sunt irezistibil?
Sunt ca un Don Juan pentru gagicile de la Hollywood.
- Dar m-a pus pe gânduri. - În legătură cu ce?
Să nu facem asta, dar să spunem c-am făcut-o.
Ce vrei să spui?
Să dăm naibii locul ăsta!
De ce să ne stricăm fericirea?
"Trăim bine-mersi şi singuri" şi alte clişee.
Să rămânem în New York. Charlie o să înţeleagă.
Şi, dacă nu înţelege, să-i ia naiba şi pe el, şi pe capul lui chel.
- Chiar avem o viaţă grozavă. - Aşa e.
- Suntem foarte norocoşi. - Absolut.
Şi tocmai de-asta ar trebui s-o facem.
Da. Ce zici?!
Ai ajuns într-un punct important. Majoritatea nici nu ajunge aici.
Parcă trăieşti... visul american sau o aberaţie de genul.
Ar trebui să ne lăsăm purtaţi de val şi să vedem unde ajungem.
Eşti sigură?
Da! Câtă vreme suntem împreună, cui îi pasă unde locuim?
Aşadar... am stabilit. Ne mutăm în L.A.
La naiba!
Acum, c-am spus-o cu voce tare, nu-mi pot retrage cuvintele.
Eşti uimitoare, ştiai?
- Ba nu sunt. - Ba da, eşti.
Eşti cea mai bună mămică la care poate spera un bărbat.
Serios? Să nu uiţi asta.
Niciodată...
Moody, amice! Pofteşte şi serveşte un pahar.
Poftim, amice.
- Să înţeleg că-ţi place? - E frumos, frate!
E piesa-lipsă din puzzle.
Albumul ăsta avea multă culoare, dar voi aţi creat nucleul, frate.
Amândoi v-aţi autodepăşit.
Mă bucur că v-am fost util.
Voi doi v-aţi tras-o?
Ţi se pare c-am fi avut timp? Am compus un cântec afurisit!
Bat câmpii!
Alo, moşule! Dă drumul la muzică!
Bine.
Ia un şerveţel, Moody. O să ţi se frângă inima.
Dă mai tare, nenorocitule.
- Bună. Pot să intru? - Sigur. E totul în regulă?
- A păţit Becca ceva? - Nu, ea e bine, chiar grozav.
- Ce s-a întâmplat? - E vorba de Richard...
Nu se mai opreşte din băut. Nici nu cred că poate, aşa că...
Iar eu...
Nu cred că rezist.
Nu cred că pot trăi aşa.
Sunt convins că o să se controleze.
Da, tot ce-i posibil...
Dar nu ştiu dacă mai pot aştepta.
Şi adevărul e că...
...simt c-am făcut o mare greşeală.
Traducerea şi adaptarea: Cookie @ www.titrări.ro