Mai dă-mi, amice, te descurci de minune.
- Poate mă ajuţi. Caut o damă. - Nu asta căutăm toţi?
- Asta-i deosebită. O cunoşti? - Dacă o cunosc? Uite-o.
Unde-ai fost până acum?
E vorba de un crâmpei de istorie. Clubul Pennybaker.
În anii '40, toate marile voci cântau aici. De-ar vorbi pereţii, multe ar spune...
- Nu vrem să ştim decât despre... - Stan Banks. Împuşcat o dată în piept.
Momentul morţii e undeva între orele 6 şi 8 dimineaţa.
Se pare că a vrut să se apere cu asta. Evident, nu i-a mers.
- Un jaf sfârşit prost? - Are încă portofelul, celularul
şi o cheie de la Parksville Arms.
Buzunarele sunt întoarse pe dos, ucigaşul a percheziţionat cadavrul.
- Nu ştiu ce căuta. - Ciudat. Avea cheia unei camere de hotel,
dar permisul auto arată că locuia pe Strada 34.
Mergem pe urmele cheii. Poate aflăm ceva despre el.
Mersi.
Vrei ceva de băut? Barul e închis.
Căutam un indiciu. Cred că am găsit unul.
Culcuşul unui vagabond şi un ziar de azi. Era aici azi dimineaţă.
Poate a văzut ceva. Pun poliţiştii să scotocească zona.
Stan e mort? Super...
Ce naiba fac cu porcăriile astea?
O parte le vom lua noi pentru anchetă.
- Ştiţi să-l fi ameninţat cineva pe Stan? - Sunt şefa de aici, nu mama răniţilor.
- Când l-aţi văzut ultima oară? - Azi dimineaţă. Era tot un zâmbet.
Mi-a spus că se mută fiindcă i-a venit vaporul.
- Ce vapor? - Nu ştiu.
După cum se pare, Titanicul.
Dacă vă mai amintiţi ceva, vă rog să ne sunaţi.
- Nu mai spune, şmechere! - Cred că te place.
Habar n-am ce făcea Stan la Clubul Pennybaker.
Ne-am despărţit acum un an, ştie Dumnezeu pe unde umblă.
- Când aţi vorbit cu el ultima oară? - Acum două luni. E aiurea,
fiindcă odinioară nu treceau două ore fără să vorbim.
- Apoi a găsit dublonul. - Dublonul? Moneda spaniolă?
L-a dezgropat de pe o plajă din Carolina de Nord.
Apoi l-a prins microbul şi a fost şi mai rău după ce-a văzut documentarul
despre Clyde Belasco, vânătorul de comori.
Cel ce-a găsit acum zece ani corabia confederată scufundată.
Pe Sam l-a făcut să-şi lase serviciul şi să înceapă să caute antichităţi.
Ultima oară când am vorbit, spunea că e pe cale să găsească un fluture albastru.
M-a sunat alaltăieri un tip care-l căuta pe Stan.
Spunea că-i datorează 10.000 $ şi ar face bine să plătească, altfel...
Nimic din lucrurile lui Stan n-are legătură cu fluturii de nicio culoare.
Sunt multe cărţi despre mafioţii şi Manhattanul din anii '40.
Am găsit eu un indiciu despre telefonul de ameninţare dat soţiei lui Stan.
- A fost dat de un cămătar. - Poate spălau şi bani.
- Verific eu. - Mersi.
Şi jurnalul ăsta e tot din anii '40.
A aparţinut unui detectiv particular. Ia ascultă.
"De obicei, soţiile se pun pe plâns când le scot pozele cu soţii lor infideli,"
"dar dama asta, nu. Ea voia răzbunare. Ce-i mai rău,"
"că i-am pus-o ori că i-am trimis factura pentru serviciile prestate?"
- Ce drăguţ! - Drăguţ?
Tipul ăsta pare un detectiv particular dat naibii.
Exact ca cei din romanele lui Chandler. Oare de ce avea Stan asta?
Beckett, n-am încă nicio veste despre vagabond,
dar patronul unei băcanii a văzut un Mustang alb parcat în spatele clubului
- ...în ultimele trei zile. - Poate i-a văzut cineva numărul.
- Am plecat. - Bine.
Beckett, îl pot lua acasă peste noapte?
- Poate fi cheia la ceea ce căuta Stan. - Vrei să-l citeşti, ţi se pare tare.
- Şi asta. - Bine, dacă...
...îl aduci înapoi dimineaţă.
"18 iunie 1947".
"Ziua a început la fel ca oricare, m-am trezit pe scaunul din birou"
"cu o sticlă de Kentucky, gâtul uscat"
"şi un cap care nu-mi intra în cameră".
"M-am gândit: cui pe cui se scoate".
Fir-ar să fie, dle Flynn. De ce mai ai apartament,
dacă adormi în fiecare seară beat la birou?
Aşa nu întârzii niciodată. Oricum, ce contează?
Avem un potenţial client, poartă-te frumos. Vreau să avem cu ce plăti chiria.
- Bine? - Cum arăt?
Ca o vedetă.
"Era doar o zi oarecare în Manhattan".
"Până a intrat ea, cu un caz care mi-a schimbat toată viaţa".
"Cu pantofii ei cu baretă şi costumul provincial,"
"ştiam că roşcata aia abia venise de la ţară".
Bună. Mă numesc Sally Mulqueen. Pardon, Scofield. Abia m-am măritat.
- Încă nu m-am obişnuit cu noul nume. - Joe Flynn, doamnă Scofield.
- Ce vânt vă aduce? - Am venit cu soţul meu în luna de miere,
aici, în New York, nu fiindcă voiam să văd zgârie-norii sau Broadway.
Aveam un alt motiv. O caut pe sora mea mai mare, Vera.
Vera Mulqueen. A fost mare scandal acasă
acum doi ani, când a plecat, visând să devină dansatoare aici.
- Ţi-a trimis ceva cu adresa ei? - O puteţi găsi, domnule?
Mama e bolnavă, nu mai are mult de trăit.
Sigur că putem. Costă 15 $ pe zi, plus cheltuielile.
V-aş ruga, puteţi fi discret?
V-am spus, a fost scandal mare şi, dacă Vera află de la un străin
că familia ei o caută, poate se îndepărtează şi mai mult.
Doamnă Scofield, eu sunt foarte discret.
"Atunci am văzut-o".
"Când mă uitam la poză, mă gândeam ce păpuşă frumoasă".
"Sally spunea că Vera voia să devină dansatoare".
"Poate a reuşit. Se întâmplă şi chestii mai ciudate pe aici".
"Ultima oprire a fost la Clubul Pennybaker".
"Speram să cânte favoritul meu, Satchmo, dar n-am avut noroc".
"Nu mă puteam plânge însă, pe scenă era Betsy Sinclair"
"şi cânta divin".
Whisky. "Al naibii să fiu, toate plimbările alea"
"mi-au zgândărit şrapnelul din şold. Ştiam însă cum să mă doftoricesc".
- Poate mă ajuţi. Caut o damă. - Nu asta căutăm toţi?
- Asta-i deosebită. O cunoşti? - Dacă o cunosc? Uite-o.
Unde-ai fost până acum?
"Ce naiba era în capul meu? Dama era pericol public".
"Îmi impuneam să mă uit în altă parte. Era cu Tom Dempsey,"
"cel mai dur mafiot din tot oraşul".
"Dempsey mi-a trimis pe cap două gorile, un irlandez"
"şi un cubanez împrumutat de la mafia din Havana".
- Şefu' vrea să te vadă, băiatu'. - Scuze, băieţi, am agenda plină.
Nu era o rugăminte, amice.
Ştii cine sunt?
Chelnerul? Eu aş vrea whisky. Şi un gin fizz pentru băieţi.
- Ai grijă, băiatu'. - Ţine-ţi gura sau ţi-o sparg.
Faci pe deşteptul. Urăsc tipii ca tine la fel de mult ca pe ăia
care se holbează la prietena mea. E necivilizat şi nepoliticos.
Nicio problemă, prietene, te învaţă minte băieţii mei.
Prima lecţie, băiatu'.
"Iată-mă acolo, plin de resturi de mâncare,"
"întrebându-mă dacă a meritat".
"Da. Ea merita fiecare pumn".
- Eşti rănit? - Cine, eu?
N-am nimic. Să vezi ce-a păţit ăla la pumn de la faţa mea!
- Cum te cheamă, durule? - Contează, păpuşo?
- Vera! Ce s-a întâmplat? - N-ai voie să ieşi cu comoara şefului.
Fluturele albastru! E un colier.
Pentru el a fost ucis Stan Banks. Dar de ce povestesc?
CASTLE Sezonul 4 Episodul 14
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
- Ştim ceva despre telefonul de ameninţare? - Proprietarul nu ştie nimic despre Stan,
nici de fluturii albaştri.
Însă un tip, Ray Horton, a eliberat o cameră.
Ray e eliberat pe cauţiune.
Poate Stan voia să se întâlnească la Pennybaker cu Ray, să plătească ceva?
Stan nu s-a dus să-şi plătească datoria. Nici pentru vreun fluture albastru.
S-a dus acolo pentru Fluturele Albastru.
E un colier în formă de fluture, făcut numai din diamante albastre.
- Valorează pe puţin un milion de dolari. - De unde-ai aflat asta?
- Din jurnalul detectivului. - Stan era vânător de comori.
Exact. Am făcut nişte cercetări. Fluturele Albastru a dispărut în anii '40
şi se zvoneşte c-ar fi ascuns undeva în Clubul Pennybaker.
Dacă l-a găsit...colier de un milion, bun motiv de crimă.
- Apropo, Ryan, spune băiatu'. - Băiatul.
- Băiatu'. - Băiatul.
- Băiatu'. - În fine. Am căutat câte ceva pe internet.
N-am găsit prea multe. Dar se pare că e blestemat,
odată aparţinea amantei unui ofiţer SS.
După război, a ajuns la Tom Dempsey, şef mafiot, proprietarul clubului.
Deci, trebuie să mergem acolo.
- Zău? - Da. Îţi aminteşti bara aia verde
pe care-o ţinea Stan în mână?
Se pare că biroul lui Dempsey era vopsit în verde.
Stan a fost acolo.
După cum spune jurnalul, colierul era ţinut într-un seif secret, în biroul lui Dempsey.
Poate ne-a scăpat ceva. N-am prea căutat pe acolo.
Ryan, vezi dacă-l găseşti pe cămătar. Eu şi Castle mergem la locul crimei.
- Băiatu'. - Băiatu'.
Ca un spiriduş irlandez. Scuze!
Deci, detectivul i-a spus lui Sally că i-a găsit sora la Clubul Pennybaker.
- Sally a discutat cu sora ei? - Nu, Joe a zis că Sally,
fată inocentă de la ţară, era speriată la gândul de a avea de-a face cu mafioţii,
aşa că s-a oferit el să se întoarcă la Vera.
- Fiindcă avea suflet bun, presupun. - Îl poţi condamna? Era superbă.
Joe i-a zis lui Sally că va aranja o întâlnire
şi ea a fost de acord, dar a insistat să nu-i spună nimic Verei,
din cauza scandalului din trecut.
Am avut dreptate!
De aici a luat bara, pe care probabil a folosit-o să deschidă seiful secret.
Nu-mi place să-ţi spulber iluziile, dar aici n-a mai fost nimic de ani de zile.
- Pare-se că Stan a fost dezamăgit. - Ar fi fost, dacă ăla era seiful secret.
- Nu-i ăsta? - Să ştii ceva, oamenii au două seifuri.
Unul uşor de găsit, pentru lucruri mai puţin valoroase,
al doilea mult mai greu de găsit, pentru chestii speciale, cum e colierul.
- Unde-i seiful secret? - Îţi spun imediat.
Trecuseră cinci zile de la prima întâlnire, iar Joe şi Vera erau foarte îndrăgostiţi.
- După doar 5 zile?! Termină. - În anii '40 nu se pierdea timpul.
Erau atât de îndrăgostiţi încât au riscat totul.
- Ce legătură are cu seiful secret? - S-a întâmplat în culise, sus.
Furau o clipă împreună, lucru periculos, fiindcă ea era iubita lui Dempsey.
Se priveau în ochi şi inima în Kate bătea mai tare...
Ai spus "Kate"?
Îţi închipui că tu eşti detectivul şi eu fufa mafiotului?
Ce?! Nu...
N-am zis 'Kate".
Am zis "inima încet". "Inima încet bătu mai tare".
E o metaforă.
După cum spuneam, erau cât pe ce să se sărute, când...
- Amice! - Cine-i?
Băiatu', se pare că nu prea înveţi.
Uite-l şi pe iubitul meu!
- E cu dvs, domnişoară Sinclair? - Da. Nu mi-a plăcut că l-aţi pocnit ieri.
Ar trebui să fiţi mai discreţi. Lui Dempsey nu-i plac amestecurile.
Păstrăm cu toţii secretul. Ce ziceţi?
Bine, băieţi.
Fii isteaţă, Vera. Te sfâşie Dempsey dacă află.
O fi el cum o fi, dar, fato, merită drăguţul ăsta?
- E ca frişca în cafea. - Sunteţi un basm amândoi.
Doamne sfinte...
Haide!
Betsy are dreptate, să ştii. Ne omoară Dempsey dacă ne prinde.
- Ia-mă de aici, Joe! - Unde să mergem? Bine, plecăm din oraş.
- Unde mergem când suntem faliţi? - Nu suntem faliţi, Joe.
Toţi banii necesari îi port la gât. Trebuie doar să-l luăm cu noi.
Ai înnebunit?
Ai două gorile lângă tine ori de câte ori îl porţi.
Ce stupid. Când eram doar fata care aduce ţigări,
l-am văzut pe Dempsey intrând cu iubita lui.
Ea purta colierul la gât. Mi l-am dorit.
Puţin mai târziu, eram eu iubita lui şi îl purtam.
Ăsta nu-i colier, ci un juvăţ cu diamante şi mi-e tot mai greu să respir.
Trebuie să transformăm juvăţul în coardă de salvare. Dar cum?!
Atunci când nu-l port, Dempsey îl ţine într-un seif. Ştiu unde e.
- Şi? - Şi... atât.
- E ultimul lucru scris în jurnal. - Cum adică?! Ce-a păţit Joe?
- Ce-a păţit Vera? - Nu ştiu.
De ce-mi spui o poveste care nu ştii cum se termină?
Dacă vrei început, cuprins şi sfârşit, am scris 27 de romane, alege.
- Unde-i seiful secret? - Nu ştiu, dar poate l-a găsit Stan.
De-asta îi trebuia bara, să spargă un zid, ceva...
Uită-te la cadru!
Ce naiba...
- E descuiat. - Stan l-a găsit.
De-asta a fost ucis. De cine?
Ray Horton...
Agresiune, bătaie, acum eşti şi cămătar, să-ţi ascunzi escrocheriile.
Ia-o mai domol. Sunt eliberat pe cauţiune, nu mă amestec în escrocherii.
Dar în crimă? Acolo te amesteci?
Stan?! Cine l-a omorât?
Eu?! De ce să-mi omor partenerul de afaceri?
- Partenerul tău de afaceri? Mă laşi... - Serios!
Ne-a făcut legătura un client de-al meu. Ştia că vrea să-mi diversific activitatea
şi că Stan avea nevoie de bani să-şi găsească acel colier.
Stan mi-a zis că are nevoie de 10.000 $ pentru cheltuieli şi jurnalul detectivului.
Am convenit să-mi dea jumătate din profit.
- De ce-ai ameninţat-o pe soţia lui Stan? - Am crezut că Stan mă trage pe sfoară.
A venit însă acum vreo două zile şi mi-a zis ce s-a întâmplat.
Spunea că l-a găsit pe bărbatul care era piesa lipsă din puzzle.
- Cine e? - Nu ştiu.
Dacă Stan a găsit colierul, probabil e cel ce l-a ucis.
Am dat de urma jurnalului. Stan a făcut ceva cercetări.
L-a cumpărat de la nepoata fostei secretare a lui Joe.
- Ruth Huntsacker. - Şi?
Am discutat cu dna Huntsacker.
A zis că mai are nişte acte de-ale detectivului,
poate ne vor ajuta.
Îşi pune fiul să le caute şi mă va suna.
Recunosc, povestea lui Joe şi a Verei e drăguţă şi romantică,
dar cele întâmplate în 1947 n-au nicio legătură cu ucigaşul lui Stan.
Nu sunt prea sigur. Escrocul are alibi.
Rezultatele balistice arată că arma cu care a fost omorât Stan
a fost folosită la o dublă omucidere în 1947.
- Ştiam eu că există o legătură! - Cine erau victimele?
O doamnă, Vera Mulqueen şi un detectiv particular, Joe Flynn.
Omorâţi. Păcat.
- Chiar credeam că nebunii ăia vor reuşi. - Nu voiam un astfel de final.
- Nu ştiam că balistica e aşa veche. - Da, din 1920.
Fiind un caz vechi, n-avem prea multe date în sistem.
Joe Flynn şi Vera Mulqueen au fost găsiţi în maşina lui Flynn, în spatele clubului.
Au fost împuşcaţi cu o armă de calibrul 38 şi maşina a fost incendiată.
Tom Dempsey a fost principalul suspect, dar n-au avut probe să-l aresteze.
Pun pariu că Dempsey i-a prins când voiau să fugă şi i-a omorât.
De unde are arma ucigaşul lui Stan după 60 de ani?
Dacă nu cumva... Dempsey l-a ucis pe Stan.
Ar avea vreo 90 de ani, e posibil.
Nu putea fi Dempsey. A murit de infarct la patru luni după uciderea lor.
Şi totuşi...
Să căutăm raportul din 1947.
Poate găsim ceva despre armă care să facă lumină în moartea lui Stan.
- Mă duc la depozit şi scot dosarul. - Vreau să merg şi eu.
Bine.
- Conduc eu? - Cum vrei.
Salut.
Am verificat armele pe care le avea Dempsey.
Averea sa a fost vândută şi un vânător de comori, Clyde Belasco,
a cumpărat toate armele lui Dempsey, inclusiv două pistoale de 38.
Ia stai! Clyde Belasco?
Soţia lui Stan spunea că se uitau la un documentar despre el
şi aşa s-a hotărât Stan să devină vânător de comori.
Nu-i singura legătură.
Belasco a venit acum o săptămână din Franţa şi am găsit un articol unde spune
că a căutat Fluturele Albastru vreme de 15 ani.
Escrocul zicea că Stan a găsit bărbatul care era piesa lipsă din puzzle.
Poate că Belasco era acela.
Uite-o. A fost ştearsă de praf de curând.
Nu suntem noi singurii interesaţi de caz.
Şi Stan a fost aici. Sigur!
Jurnalul, crimele. Noi îi călcăm pe urme, practic.
- Asta-i următoarea piesă din puzzle. - Poze de la locul crimei cu cei doi.
Joe, tâmpitule...
Te-a vrăjit o damă şi te-ai "prăjit".
Ce căutăm, domnule Bogart?
Crimele din 1947 şi cea de azi au mai multe legături decât o armă.
Legătura e undeva pe aici.
Da, am cumpărat câteva din armele lui Dempsey.
- Verificaţi dacă s-a tras cu ele, vă rog. - O vom face. De unde-l ştiai pe Stan?
Vezi tu, apar la televizor. Se scriu articole despre mine.
Amatorii dau năvală. Riscurile meseriei...
- Care era scopul vizitei lui Stan? - Normal, Fluturele Albastru.
Probabil citise despre căutările mele şi mi-a venit cu povestea aia ridicolă.
Ce poveste?
Că a găsit jurnalul unui detectiv particular care conţinea indicii lipsă.
- Nu l-ai crezut? - Sigur că nu.
Când am cerut să văd aşa-zisul jurnal, a refuzat.
Dar voia acces la toate cercetările mele despre Pennybaker.
Toată chestia era absurdă.
A cerut chiar să iasă pe uşa din dos. Zicea că-l urmăreşte o maşină.
Era un Mustang alb. Cred că mai era cineva interesat de Fluturele Albastru.
Parcă am căuta acul în carul cu fân, dar noi nu găsim nici carul.
Cine are nevoie de car când acul e chiar aici?
O declaraţie a secretarei lui Joe, doamna Kennard.
A fost luată chiar după moartea lui.
"Doamna Kennard, secretara victimei Joe Flynn,"
"confirmă că a fost martoră la următoarea conversaţie"
"între ambele victime în dimineaţa de 24 iunie 1947".
Am sucit-o pe toate părţile, păpuşă. Nu putem sparge seiful lui Dempsey.
- Atunci cum îl luăm? - Uşor. Diseară ieşi cu el pe uşă.
Cum? E şi aşa destul de greu să scap de gorilele lui Dempsey.
Va fi mult mai greu când voi purta colierul.
O să fie floare la ureche. Crede-mă. Mai ales că te ajută Jimmy Doyle.
- Cine-i Jimmy Doyle? - Un boxer.
Diseară luptă cu Sugar Ray Robinson pentru titlul categoriei.
- Şi? - Fiecare irlandez iubitor de box
se va îngrămădi în jurul radioului susţinându-l pe Jimmy.
Vei aştepta partea mai aprinsă a meciului şi te vei scuza.
Cel desemnat să te supravegheze nu-ţi va da prea multă atenţie.
Te strecori pe uşa din spate, unde te voi aştepta.
Joe. E perfect.
Nu, e o nebunie. Unde ţi-e capul, domnule Flynn?
Pot să-ţi spun că tânăra asta nu e pentru tine.
Ce tot spui? Priveşte-mă. Sunt un om nou. Un om mai bun.
N-am mai băut de când o cunosc pe Vera, iar ăsta e un miracol.
Ţi-ar fi mai bine cu băutura decât cu fleandura asta.
Şi pe ce vă bazaţi relaţia, pe un furt şi o minciună?
Care minciună?
Cred că e timpul să mărturisesc.
Ascultă, păpuşă, nu e nicio coincidenţă că te-am întâlnit la club.
Am fost angajat să te găsesc. Dar n-am putut să-ţi spun cine.
Lasă ocolişurile, Joe. Cine te-a angajat?
- Sora ta. - Joe...
eu n-am nicio soră.
- Şi apoi? - Nu ştiu. Atât spunea declaraţia.
Dacă Sally nu era sora Verei, cine era?
Sally i-a întins capcana detectivului. Răsturnarea de situaţie din filmele vechi.
- De ce? Ce punea Sally la cale? - Nu ştiu.
- Crezi că avea legături cu Dempsey? - Nu ştiu, dar nu e minunat?
Beckett.
Poliţiştii au dat de urma vagabondului care se aciuiase la Pennybaker.
L-a recunoscut un vânzător. Zice că i se spune West Side Wally.
Grozav. Poate fi şansa care ne trebuie să-l prindem pe ucigaşul lui Stan.
Scuză-mă. Alo.
Ce? Când? Bine, sunt pe drum. Mulţumesc.
Administratorul de la hotelul lui Stan.
Un tip cu un Mustang alb a spart uşa de la camera lui Stan şi acum e acolo.
- Poliţia New York! Mâinile sus! - Mâinile sus! Acum!
Întoarce-te încet.
- Eşti Tom Dempsey. - Da, eu sunt.
- Tom Dempsey al III-lea. - Dublură.
- Copie fidelă. - E ADN, fraţilor, nu un truc magic.
Sunt nepotul lui. Uitaţi cum stă treaba.
Îmi pare rău că am spart uşa. Plătesc pagubele. Nu e mare lucru.
- De ce mai sunt aici? - Eram curioşi să vedem
dacă ai moştenit şi altceva de la bunic, în afară de înfăţişare.
Unul din revolverele calibrul 38 cu care l-ai omorât pe Stan Banks.
Nu s-a întâmplat aşa ceva. Stan a venit la mine,
dar mi-a spus că-l cheamă Nathaniel Jenkins.
A zis că e biograf şi că vrea să facă un articol despre bunicul meu.
A promis să nu insiste pe afacerile lui necinstite,
doar pe lucrurile bune, pe faptul că a fost un stâlp al comunităţii.
- Mai mult un ucigaş al comunităţii. - Când a făcut prezentarea,
tu, dorind să reabilitezi numele familiei, ai cooperat.
Da. I-am dat acces la toate documentele vechi ale bunicului
şi totul mergea bine. Până când am aflat că era o minciună.
Cum ai aflat?
Era o cântăreaţă nemaipomenită la clubul bunicului...Betsy Sinclair.
A murit acum vreo două săptămâni. M-am dus să aduc ultimul omagiu
şi îl văd pe Nathaniel discutând cu un bătrân.
Mă vede şi o tuleşte prin spate. Eu mă întreb ce naiba se întâmplă.
Mă uit în registrul invitaţilor şi-mi dau seama.
Semnase cu numele lui. Stan Banks.
Atunci ţi-ai dat seama că nu e biograf.
Era doar un amărât de vânător de comori care voia Fluturele Albastru.
Dacă merita cineva Fluturele Albastru, acela erai tu, corect?
Aşa că l-ai urmărit pe Stan. Şi când el l-a găsit, l-ai împuşcat.
Nu, nu l-am împuşcat.
- Ia staţi. Stan l-a găsit? - Tu să ne spui.
Nu ştiu. N-am fost acolo. Am citit în ziar că a murit.
M-am dus în apartamentul lui să văd dacă-l găsesc. Şi nu l-am ucis.
Alibiul lui Dempsey e bun. Nu l-a ucis pe Stan.
Nu-i nimic. Am aflat ceva.
West Side Wally a fost găsit. Îl aduc acum.
- Poate face lumină în cazul lui Stan. - Dacă nu poate, atunci Jerry Maddox.
- Jerry Maddox? - Tom al III-lea ne-a spus că Stan
a fost la înmormântarea lui Betsy Sinclair. M-am întrebat de ce.
- Pentru cercetare. - Pe cine cerceta?
Am trecut pe la salonul funerar. Stan a petrecut groaznic de mult timp
cu un prieten al decedatei pe nume Jerry Maddox. Fiţi atenţi.
Jerry a fost pe vremuri barman la Pennybaker
şi ultima legătură vie cu Fluturele Albastru.
- Bună treabă, Castle. - Da?
Da.
Jerry. Detectiv Beckett şi domnul Castle.
- Au vrut să vorbească cu tine. - Vreţi puţină supă? E făcută în casă.
- Eu nu m-aş supăra. Miroase delicios. - Nu, mulţumim. Nu e nevoie.
Aud "Nu-ţi pot da nimic decât iubire"?
Chiar aşa, puştiule. E cea mai bună versiune a melodiei.
- Aţi venit să vorbim despre muzică? - Anchetăm omorul lui Stan Banks
şi ne întrebam dacă l-aţi întâlnit la înmormântarea lui Betsy.
Da. A fost omorât? Bietul copil.
A spus ceva despre un colier numit Fluturele Albastru?
Sigur. A pus tot felul de întrebări.
Unde ar putea fi, dar eu eram doar un barman pe vremea aceea.
- Nu l-am ajutat prea mult. - Poate părea mai ciudat,
dar vă amintiţi că Vera Mulqueen şi Joe Flynn au fost ucişi în 1947?
Desigur. S-a făcut mare vâlvă.
Dempsey, proprietarul clubului, i-a împuşcat cu sânge rece.
În acelaşi an, vă amintiţi de o femeie pe nume Sally Scofield?
Era roşcată. Trebuie să fi avut vreo 18 ani în 1947.
Cred că ştiu despre cine vorbeşti.
Dar asta era în 1946.
Abia fusesem angajat la Pennybaker.
- Ţigări. Trabucuri. - Dempsey nu era cu Vera pe atunci.
Era cu o fată pe nume Priscilla Campbell.
Priscilla avea o fată, o roşcată pe nume Sally.
Cred că despre ea vorbeşti. Tristă poveste.
Nu mult după ce Vera i-a atras privirea lui Dempsey,
el a părăsit-o pe Priscilla şi le-a tăiat fondurile amândurora.
Se spunea că a fost blestemul Fluturelui Albastru.
Priscilla s-a sinucis cu un pumn de pastile.
- Şi Sally? - La câteva luni,
Vera şi detectivul au fost ucişi, Dempsey a murit de atac de cord.
În seara înmormântării lui, apare Sally, toată la patru ace.
A cerut un whisky sec, l-a dat pe gât,
a rânjit la mine şi a zis că e liberă.
Apoi a plecat şi atunci am văzut-o pentru ultima dată.
O poveste despre răzbunare.
Sally o învinuia pe Vera pentru moartea mamei ei şi a complotat s-o distrugă.
L-a folosit cumva pe detectiv. Ea le-a întins capcana.
Dar cum ne ajută să aflăm cine l-a împuşcat pe Stan?
West Side Wally. Pot să-ţi spun Wally?
- Prefer West Side. - Desigur.
- Erai la Pennybaker acum două zile. - Da, ţi-am găsit culcuşul.
Cagney şi Lacey, opriţi-vă imediat. Nu stăteam în club acum două zile.
- Fusesem cumpărat de celălalt tip. - De cine?
Acum două zile a venit celălalt şi şi-a făcut culcuş lângă bar.
Lui West Side Wally nu-i plac vecinii. I-am zis: "Profesore, dispari".
N-a acceptat. Până la urmă m-a plătit cu 400 de dolari să mă mut.
- Din nou, n-am fost acolo! - Uşurel. Ai aflat cum îl cheamă?
- N-am întrebat, n-a spus. - Îl poţi descrie?
Înălţime medie, constituţie medie, alb, vreo 50 de ani. I-am spus profesorul.
Vorbea ca un nemernic afectat.
- Ăsta-i profesorul. - Clyde Belasco.
Domnule Belasco, ştim că ai fost la Clubul Pennybaker.
Ai plătit un om fără adăpost să îi iei locul.
Am un apartament în Upper East Side,
o vilă în Bordeaux, o cabană în Gstaad şi totuşi, pe cuvântul unui vagabond,
credeţi că am plătit pentru un culcuş într-o clădire abandonată?
- Eu? Clyde Belasco? - Cam aşa ceva.
Aş vrea să te văd dovedind, domnule.
Bine, fie cum vrei, profesore. Ne vedem la pronunţarea sentinţei.
Poţi să-ţi faci emisiunea din închisoare.
Aşteptaţi. Recunosc că am fost acolo.
Am fost la Pennybaker atunci când a fost ucis Stan.
Dar nu l-am ucis. Cum am spus, Stan a venit la mine
şi mi-a cerut documentaţia despre Fluturele Albastru.
- Şi l-ai refuzat? - Bineînţeles că l-am refuzat.
Am căutat colierul acela timp de 15 ani şi voiaţi să-l ajut?
- Meritul trebuia să fie al meu. - Dar ştiai că aflase ceva.
Da. Ştiam că e aproape, foarte aproape.
Stan ştia nişte lucruri despre club şi colier pe care nu le-am mai auzit.
Ai supravegheat clubul şi când a apărut Stan, l-ai împuşcat.
Nu l-am împuşcat. Da, am avut la mine un pistol şi un bici.
Semnele mele distinctive. Oricine ştie.
Dar am mai cumpărat mănuşi şi mască. Voiam să-l ameninţ şi să iau premiul.
- Şi după aceea? - Stăteam şi aşteptam.
Stan s-a dus jos şi când s-a întors, avea...Fluturele Albastru în mână.
Trebuia să-l fi văzut cum scânteia. Magnific.
Eram gata să mă reped, când mi s-a pus o cârpă peste gură.
Avea un miros dulce, de parcă fusese înmuiată în cloroform.
- Cloroform? Chiar aşa? - Trebuie să fi fost.
Totul s-a întunecat. Şi când mi-am revenit, Stan era mort.
L-am căutat, dar cel care m-a scos din joc a luat colierul cu el.
- Doamne, sper să fie el! - Dar fără mărturisire,
cazul e circumstanţial. Să văd dacă obţin mandat pentru casa lui Belasco.
Care din ele? Apartamentul, vila sau cabana?
Sunt detectiv Kate Beckett, secţia 12. Pentru domnul procuror.
Bine, aştept.
E cam dezamăgitor. Speram ca rezolvarea cazului
să ne spună ce s-a întâmplat de fapt cu Joe şi Vera.
Ştim deja ce s-a întâmplat. Dempsey i-a ucis pe amândoi.
Asta e versiunea oficială. Dar cum rămâne cu Sally?
Ce rol a avut în toate astea? Şi...de ce l-a angajat pe Joe?
- Cred că nu vom afla niciodată. - Nu, se întâmpla altceva.
Ceva care ne scapă.
"Cu pantofii cu baretă şi costumul provincial,"
"ştiam că roşcata abia venise de la ţară".
- Ce-ai spus? - Aşa a descris-o Joe în jurnal.
- Nu, despre pantofi. - Atunci când bareta trece peste...
Da. Vă sun mai târziu.
Priveşte fotografia. E un pantof lângă maşină.
- Vezi ce fel de pantof este. - Cu baretă în T. Doar nu crezi...
Dacă Vera a fost atunci în club, ar fi fost îmbrăcată elegant...
Şi cu pantofi cu toc. Asta nu e Vera. E Sally.
Nu poate fi Sally. Barmanul a spus că a văzut-o la câteva luni după crime.
- Dacă nu cumva...a minţit. - A minţit.
A fost cu 50 de ani în urmă. De ce-ar fi minţit?
Beckett, mi-am dat seama de ceva. "Nu-ţi pot da nimic decât iubire".
Poftim?
Asta cânta când am vorbit cu barmanul.
Da, sigur. Spunea că e cea mai bună versiune a melodiei.
Era versiunea lui Luis Armstrong.
In jurnal scria că interpretul lui favorit e Satchmo.
- Care e numele real al lui Satchmo? - Luis Armstrong.
Pune totul la un loc şi răspunsul e clar.
- Bună ziua din nou. - Bună ziua, Vera.
Şi bună ziua, Joe.
Iată-i pe Vera Mulqueen şi pe Joe Flynn înviaţi din morţi.
- E totul în regulă? - Totul e grozav. Mersi, Frankie.
Ce s-a întâmplat? Stan şi-a dat seama care e adevărul,
că trăiţi amândoi, că aţi omorât două persoane
ca să dispăreţi cu colierul?
- L-aţi ademenit în club şi l-aţi împuşcat? - Te înşeli, doamnă.
Stan m-a abordat la înmormântarea lui Betsy şi m-a întrebat dacă o cunoşteam.
- Am minţit, i-am spus că eram barman. - Dar Stan era inteligent, prea inteligent.
Şi-a dat seama cine suntem. A venit şi ne-a cerut să-i spunem unde-i colierul.
- Ne-a ameninţat că ne dă de gol. - Era ca un câine trăgând de os.
I-am spus tot ce voia să ştie. I-am spus unde era.
- Dar nu noi l-am ucis. - Haideţi...
Ştim că voi aţi făcut-o. Aţi folosit arma din '47 să-l ucideţi.
- Arma aia? O ţinem în... - Sertarul cu porţelanuri.
Nici să nu te gândeşti!
Lasă arma!
Francis Benjamin Huntsacker, ce-ai făcut?!
Ia staţi. Huntsacker? Mama ta i-a vândut jurnalul lui Stan.
- Care jurnal? - Jurnalul tău.
L-ai citit şi ai căutat şi tu colierul.
De-asta mi-am luat slujba asta de rahat. În şase luni le-am câştigat încrederea
şi i-am stors de informaţii. Apoi vine jigodia aia şi află unde e colierul?
- S-o creadă el! - Când ai văzut că nu-i cale de întors,
l-ai omorât pe Stan să iei tu colierul?
Le-am luat arma ca o precauţie.
Voiam doar să-l sedez pe Stan şi să-l fur.
- L-ai găsit pe Belasco în spatele barului. - Am scos arma, Stan a vrut să mi-o ia...
N-am vrut...
Să mergem, Frankie, eşti arestat.
Ghici ce-am găsit în apartamentul lui Frankie!
Doamne sfinte! E superb.
- E fals. - Ce?!
Ne-a confirmat un evaluator. E un fals bine executat.
Am pierdut vremea pentru un fals?
Stai...poate e o copie a unei copii.
Poate colierul autentic a fost înlocuit cu ăsta.
Faptele nu se schimbă. Mai avem un caz de clasat.
Acum ştim că Frankie l-a ucis pe Stan,
dar tot mai sunt cele două crime nerezolvate.
Sally Campbell şi celălalt tip din maşină.
E momentul să ne spuneţi ce s-a întâmplat în 24 iunie '47, când aţi dispărut.
- Spune-le, Vera. - Eram strânşi în jurul radioului,
ascultam meciul dintre Sugar Ray Robinson şi Jimmy Doyle,
iar eu îmi făceam curaj să evadez.
Jimmy Doyle îi aplică un upercut de stânga...încă unul!
Robinson ripostează.
Upercut de stânga. Dreapta! Încă unul de stânga...
- Moxie, trebuie să-mi pudrez nasul. - Faci mişto? Nu poţi aştepta?
- Nu. - Ce zici, şefu'?
Bine, grăbeşte-te.
Robinson atacă. Upercut de stânga, unul de dreapta...
Doyle ripostează, dar ratează.
- Ce mai pereche sunteţi... - Cine eşti?
- Sunt cu ea. - Mâinile sus!
Tipul era soţul lui Sally.
Îl angajase pe Joe să mă ia de lângă Dempsey, să se răzbune.
- Vei suferi şi tu ca mama, Vera! - Stai să-i iau întâi diamantele.
Nu! Lenny!
Ce faci? Dă-mi arma!
Joe!
Aveam o armă şi două cadavre pe cap. Trebuia să facem ceva.
Joe a găsit un plan.
Nimeni nu i-ar fi căutat pe cei doi. Trebuia să dispărem.
E clar că n-am dispărut destul de departe...
Acum... ne veţi aresta?
De ce să facem aşa ceva? Pare să fi fost autoapărare.
În plus, noi căutăm o femeie pe nume Vera, nu Viola.
Şi un detectiv particular pe nume Joe, nu un fost barman pe nume Jerry.
Nu ştim cum să vă mulţumim.
Ştiu eu. Răspundeţi-mi la două întrebări.
Prima: dacă aţi avut colierul, de ce nu l-aţi luat cu voi?
Şi a doua: unde-a stat tot timpul?
N-am fi avut nicio reţinere dacă nu avea păpuşa mea o revelaţie.
Lucrul ăsta-i blestemat.
- Sunt nişte pietre frumoase pe o sfoară. - Nu, e mai mult de-atât.
- E nenorocire. Nu-l putem lua, Joe. - Nu pe el îl iubesc, ci pe tine.
Al naibii să fiu însă dacă i-l las lui Dempsey.
Lasă-l să trăiască toată viaţa fără să ştie că obiectul lui valoros e chiar aici.
Blestemat sau nu, v-aţi gândit vreodată să-l luaţi înapoi?
Oamenii ăştia nu înţeleg, Joe.
Avem patru copii, şapte nepoţi, doi strănepoţi...
Şi ne avem unul pe altul.
La ce ne mai trebuie colierul?
Crezi că trebuia să le spunem că-i fals?
Nu, de ce să le distrugem visul? Din aşa ceva se clădesc visele.
- Spune-mi că mă iubeşti, Joe. - Mereu te voi iubi.
SFÂRŞIT
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam
Sincronizarea 720p WEB-DL: PoLL11 @ www.titrări.ro