Anterior în FRINGE...
Walter.
I-am pierdut pe cei dragi mie şi bănuiesc că şi ţie îţi lipsesc
cei pe care i-ai lăsat în urmă.
Aşa e.
O să te ajut să ajungi acasă.
- Eşti bine ? - E doar o migrenă.
Speram să nu mai am nevoie de pastile.
N-o să-şi amintească ultimele două ore.
Când îşi va reveni, va avea o durere de cap groaznică.
Am venit să-ţi spun ceva, Olivia.
Cine dracu eşti ? De unde ştii numele meu ?
Am văzut toate viitorurile posibile
şi în fiecare rezultatul e acelaşi.
Trebuie să mori.
- El e. - Eşti sigură ?
Toţi arată la fel.
Nu, el el.
Îi urmărim de trei ani.
- De ce ne-au contactat acum ? - Nu ştiu.
Dar ştia cum mă cheamă, cine sunt şi unde să mă găsească.
- Apoi a dispărut. - Ce ţi-a spus, mai exact ?
Că a văzut toate viitorurile posibile şi în fiecare a trebuit să mor.
Am rugat-o pe Astrid să analizeze o mostră din sângele lui.
N-a găsit o potrivire pentru ADN,
dar a găsit anticorpi pentru gripa spaniolă.
Gripa spaniolă ? N-a dispărut ?
Ultima epidemie înregistrată a fost în 1919,
ceea ce înseamnă că are cel puţin 91 de ani.
O să-ţi desemnez o echipă de pază.
- Nu cred că e necesar. - Te-a ameninţat.
Nu cred că asta făcea.
Cred că mai degrabă încerca să mă avertizeze.
Dacă te contactează din nou, vreau să-mi spui imediat.
Desigur.
BOSTON, MASSACHUSETTS
Scuzaţi-mă.
- O cunoşti ? - Nu.
O, Doamne.
- Ăla eşti tu ? - E talentată.
Ciudată dar talentată.
Ascultă muzică deprimantă, cred că totul e naşpa,
apoi încearcă să-i facă pe ceilalţi să se simtă la fel de nefericiţi.
- E o etapă. - Etapă sau nu, e înfiorător.
Hei, atenţie !
Daţi oamenii ăia înapoi !
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro
Transcript www.addic7ed.com
FRINGE comentarii pe www.tvblog.ro
PERSPECTIVĂ FORŢATĂ sezonul 4, episodul 10
În linia mea temporală pot interacţiona cu Maşina,
dar din moment ce aici n-ar trebui să exist, nu-mi răspunde.
Va fi nevoie de o interfaţă biomecanică,
calibrată pentru ADN-ul tău, ca s-o poţi manevra.
Ai mai făcut-o, Walter, o poţi face din nou.
- Bună dimineaţa. - Bună, Olivia.
Discutăm despre zonele pauză dublu şir cis-acting meiotic.
Nu-ţi face griji, nici eu nu ştiu despre ce vorbeşte.
Încearcă în sfârşit să mă întoarcă acasă.
Am auzit că Walter o să te ajute.
A trebuit să văd asta cu ochii mei.
Nu-ţi face griji, agent Dunham, nu va interfera cu ceea ce fac de obicei.
Dacă ai nevoie de mine, o să primeşti toată atenţia mea.
E în regulă, Walter, mă bucur că lucraţi împreună.
Nu cred că vei primi toată atenţia lui.
E puţin agitat, azi. S-a electrocutat deja de trei ori.
Apropo, încă nu-mi simt partea de jos.
Probabil ar trebui să merg să-mi golesc iar vezica.
- Dunham. - Sunt Lincoln. Avem un caz ciudat.
Un macaragiu a pierdut controlul unei grinzi
care apoi a trecut printr-un anume Robert Englehart.
Şi ?
Cu câteva momente înainte, cineva i-a înmânat d-lui Englehart
un desen în care era ucis de aceeaşi grindă,
de parcă moartea lui a fost prezisă.
Mai eşti la telefon ?
Cine i-a dat desenul, cum arăta, era chelios ?
Nu, a fost o adolescentă.
Victima era însoţit de o colegă. Crede că o poate identifica dacă o vede din nou.
Bine. Ne trebuie toate înregistrările din zonă.
Am început deja.
Ai ajuns. Unde ai fost toată după-amiaza ?
- M-am plimbat. - Ştii că trebuie să suni când întârzii.
Scuze.
M-am întâlnit cu puştiul ăla azi.
- Am ajuns. - Tata e acasă.
La fix, cina e aproape gata.
Hei, amice.
- Cum a mers azi ? - Bine.
Interviul a fost bun, încep de mâine.
Grozav.
Parcă ar fi vechea noastră casă de la lac.
Îţi lipseşte, nu ?
Tată, nu te-ai săturat să ne tot muţi... din cauza mea ?
Nu contează unde suntem, contează că suntem împreună.
De ce m-a făcut Dumnezeu aşa ?
Ştii părerea mea, Em.
Dumnezeu are un rost pentru toţi, chiar dacă nu-l înţelegem.
Ştiu că al meu e să am grijă de voi.
Cel puţin nu s-a mai întâmplat de o vreme.
Să ţinem draperiile trase, bine ?
Dormi acum. Ne vedem mâine dimineaţă.
Te iubesc, tată.
Şi eu te iubesc, îngeraş.
CLĂDIREA FBI, BOSTON
Ai găsit ceva ?
Agent Dunham.
- Aţi identificat fata cu desenul ? - Nu încă.
Lincoln e cu martora, urmăresc înregistrările
camerelor de supraveghere din zonă.
Ce ?
Am primit un telefon de la serviciile de sănătate.
Ai fost acolo de trei ori luna asta ?
Mă urmăriţi ?
Sunt superiorul tău, îmi spun lucrurile astea.
Migrene.
Îmi trebuia o reţetă, de aceea am fost acolo.
Dureri de cap, asta e tot.
Credeţi în soartă, d-le ?
Nu.
Nici eu nu credeam.
Dar desenul ăsta...
Cum se face că la o zi după ce un străin îmi spune că o să mor,
ajung să investighez un caz unde moartea victimei a fost prevestită ?
Poate...
acel om de la teatru, poate chiar ştie ceva.
Pentru următoarele zile
poate ar trebui să fim vigilenţi.
Să te ţinem departe de pericole.
Veşti bune.
Colega victimei a identificat adolescenta din înregistrări.
Avem o imagine bună de la banca de vizavi de cafenea.
- Ştim unde s-a dus ? - Ştim unde nu s-a dus.
Vedem cum trece de staţia de autobuz,
apoi pe lângă intrarea de la metrou.
Deci există o şansă să locuiască în zonă.
Poate merge la o şcoală din apropiere.
Opriţi autobuzul !
Am încercat.
- Stai, 6/8 e la fel ca 3/4 ? - Corect.
Divizezi fracţiile până n-o mai poţi face fără să schimbi numitorul.
Fără supărare, mamă, înţeleg mai bine când explică Emily.
Bună dimineaţa, d-le. D-nă, scuze de deranj.
Sunt agent Olivia Dunham, el e Lincoln Lee.
Lucrăm pentru FBI.
- Cu ce vă putem ajuta ? - Căutam această fată.
Am fost din uşă în uşă, întrebând oamenii dacă o cunosc.
Unul din vecini a spus că ar putea locui în clădirea asta.
Nu, nu cred. Cum o cheamă ?
Nu ştim.
Vă supăraţi dacă întrebăm cine mai locuieşte aici, d-le...
Mallum. Jim Mallum.
Doar soţia mea, Diane, şi fiul nostru.
Danny, vino aici.
Ai mai văzut-o pe fata asta ?
Stai aşa, e cea pe care o vedem adesea în parc ?
- Cred. - Da. Parcul Tanner.
E la câteva străzi.
Aţi putea încerca s-o căutaţi acolo.
Mulţumim, ne-aţi fost de ajutor.
Aş vrea să pot face mai mult.
- Ai observat dulapul ? - Nu, de ce ?
Rucsac roşu, la fel ca cel din fotografie.
De ce ne-a minţit ?
Când ajungem la sediu, mă ocup să obţinem un mandat.
Poate nu va fi nevoie.
Bună.
Sunt Olivia Dunham iar el e Lincoln.
Suntem de la FBI.
E în regulă, n-ai probleme, vrem doar să discutăm.
Tu ai desenat asta ?
E mort ?
Da, dar cred că tu ştiai deja.
Cum ai putut să desenezi asta înainte de accident ?
Nu ştiu.
O văd pur şi simplu,
în capul meu,
când sunt în jurul cuiva care urmează să...
O simt, pur şi simplu.
Ce simţi ?
Moartea.
Acel desen,
ai mai văzut ceva ce-o să se întâmple ?
Poate noi putem preveni.
Emily !
- Intră în casă. - D-le Mallum...
N-o puteţi interoga fără consimţământul meu, iar eu nu vi-l dau.
- Ne-aţi minţit. - De fapt, d-le, nu avem nevoie.
Depinde de Emily dacă vrea să vorbească cu noi.
Emily.
Vrei să răspunzi în continuare întrebărilor acestor agenţi ?
Nu.
Poftim răspunsul. Haide, Em, să mergem.
Să vă întreb ceva.
Credeţi că sunteţi primii care vin după fiica mea ?
Întotdeauna începe aşa.
Autorităţile apar când află de o fată cu...
abilitatea ei.
Apoi vin şi alţii care vor s-o studieze,
ca cei de la Massive Dynamic.
Massive Dynamic ?
Şi nu se opresc niciodată.
Oriunde am merge, o găsesc.
O urmăresc din maşini, aşteptând momentul potrivit
s-o înhaţe, s-o ducă în laboratoarele lor.
O studiază de parcă ar fi un animal.
Aveţi idee ce-i face asta unei tinere ?
Vă rog, lăsaţi-o să-şi trăiască ce i-a mai rămas din copilărie.
Ăsta e numărul meu.
Dacă vă răzgândiţi şi vreţi să vorbim,
sau dacă dvs şi familia dvs sunteţi hartuiţi,
cred că pot ajuta.
Poţi să cauţi informaţii despre familia Mallum după ce ajungi la birou ?
Să vedem ce aflăm.
Eu o să vizitez pe cineva.
Ascultă, ai făcut ce trebuia.
Dacă se întâmplă iar, nu trebuie să afle nimeni.
Ne pune pe toţi în pericol.
Tată, am mai văzut ceva. În autobuz.
Ceva groaznic.
Îmi pare rău, scumpo, dar ştii cum e.
Chiar dacă le spui, ar face vreo diferenţă ?
Îţi aminteşti ce ţi-au făcut când am încercat să ajutăm ?
Ai încredere în mine, bine ?
E mai bine aşa.
Aş vrea să văd rezultate, cât mai curând.
Trimite-le direct mie.
Ce surpriză plăcută. Dacă ştiam că vii, anulam prânzul.
Bună.
Am venit pentru Emily Mallum.
Tatăl ei spune că Massive Dynamic a hărţuit-o pe ea şi familia ei.
Îmi pui o întrebare sau mă acuzi de ceva ?
Parcă ai spus că nu mai folosiţi copii pentru teste.
Da, aşa e.
Massive Dynamic a contactat familia Mallum când locuiau în Baltimore.
Emily a dat dovadă de nişte fascinante abilităţi precognitive
care ne-ar fi permis să facem salturi drastice
în studiile noastre asupra creierului uman.
Voiam doar să-i catalogăm abilităţile.
Tatăl ei n-a fost interesat, nici când ne-am oferit să-i plătim studiile.
Nu ştiu cum m-ai crescut atâţia ani
şi ai văzut tot răul care mi-a fost făcut
şi să pretinzi că nu e nimic greşit în ceea ce ai spus.
Olivia, îmi pare rău. Ce-ai păţit tu a fost groaznic, dar fata asta e diferită.
N-a făcut-o nimeni aşa.
Nu văd diferenţa. E tot un abuz.
- Dunham. - Sunt Emily.
Ai spus că vrei să ajuţi, agent Dunham.
Ne putem întâlni ?
Poţi să aştepţi o secundă ? Scuze, trebuie să plec.
Emily ?
Ai ales un loc de întâlnire plăcut.
Îmi reaminteşte de un loc unde am locuit.
Timpuri mai bune.
Uneori mă furişez aici să meditez,
să-mi limpezesc gândurile.
Tatăl tău ştie că m-ai sunat ?
Ce voiai să-mi spui, Emily ?
Cred că mulţi oameni vor muri.
A început când aveam 11 ani.
Eram cu mama într-un magazin de animale de companie.
Căutam căţeluşi când brusc am auzit un zumzet.
Am crezut că e ceva în neregulă cu urechile mele,
ca atunci când tocmai ai zburat cu avionul,
dar când plecam,
omul de la tejghea a suferit un infarct.
Am văzut în mintea mea, înainte să se întâmple.
A fost prima dată.
La cât timp după s-a întâmplat iar ?
Câteva luni.
Am auzit bâzâitul în timpul orelor şi mi-a apărut în minte o imagine.
Învăţătoarea mea zăcând în stradă, acoperită cu sticlă sfărmată.
Trei zile mai târziu, a fost lovită de o maşină.
Părinţii mei m-au dus la doctor, dar...
Apoi au început să facă teste pe mine.
Iar prietenii mei au auzit de asta.
Atunci s-au speriat oamenii ?
Apoi v-aţi mutat.
Prima dată.
Dar se întâmplă mereu.
Fascinant.
Undele theta-unu din lobul tău occipital sunt remarcabil de active.
De asemenea, creierul tău necesită foarte mult oxigen şi sânge.
Însemnând ce, Walter ?
Eu şi Belly aveam o teorie că unele evenimente traumatice au ecou în timp.
Simplu spus, evenimente din viitor trimit unde în trecut.
Nu într-un mod de care suntem conştienţi, ci ca un fel de vibraţie.
Poate creierul tău e sensibil la aceste vibraţii.
E posibil ca acesta să fie bâzâitul pe care îl auzi.
Ai reuşit vreodată să-ţi controlezi abilitatea ?
Nu merge aşa.
Imaginile pe care le văd
sunt ca visele.
La început sunt distincte, dar apoi pălesc.
De asta le desenez.
Dar oricum nu contează.
Ceea ce văd
cumva se întâmplă.
Ştiu că oamenii ăştia vor muri, dar nu pot face nimic să împiedic asta.
Nu înţeleg, Emily.
De ce îi avertizezi dacă nu pot face nimic ?
Nu ştiu.
Bănuiesc că dacă ar ştii,
poate ar spune cuiva "te iubesc."
Sau poate ar face ceva bun.
Poate îl putem identifica pe acest om.
Spune că l-a văzut în autobuz.
O să verific baza de date MBTA.
Dacă are abonament, ar putea avea fotografia lui.
Nu ţi-am mulţumit că ai sunat.
Trebuie să fi fost dificil.
Pot să te întreb ceva ?
Simţi ceva acum ?
Când eşti aici cu mine ?
- Emily. - Tată.
Noi l-am sunat. Nu voiam ca părinţii tăi să-şi facă griji că nu ajungeai acasă.
- Te-au rănit ? - D-le Mallum,
nu trebuie să-ţi faci griji din cauza noastră.
Chiar dacă n-am reuşit să oprim evenimentele până acum, lasă-i să încerce.
Avem ceva. Astrid l-a găsit. Avem o adresă.
Potrivit abonamentului, se numeşte Albert Duncan
şi are un apartament în Jamaica Plain.
- Să mergem. - Şi după ?
Chiar dacă-l salvăm pe dl. Duncan, cum rămâne cu restul oamenilor din desen ?
Nu ştiu, dar sigur n-o să ajutăm dacă stăm aici.
Mulţumesc.
Putem pleca acum ? Nu vă mai poate ajuta cu nimic.
De fapt, cred că poate.
Walter, cred că o poţi hipnotiza să recuperezi
viziunea evenimentului din acel desen.
Ce te face să crezi că pot ?
De unde sunt eu, te-am mai văzut făcând-o.
Albert are probleme ?
Nu ştim sigur.
Sigur, înţeleg. Nici eu nu mi-aş spune.
Dl. Duncan nu e acasă. Lucrează în construcţii.
I-am sunat şeful şi se pare că a lipsit toată săptămâna.
- La voi cum merge ? - Walter tocmai a început.
Emily, o să număr invers de la trei.
Când ajung la unu, vreau să deschizi ochii
şi să-mi spui unde eşti.
Trei,
doi,
unu.
Unde eşti, Emily ?
În autobuz,
în drum spre casă.
Îl vezi pe dl. Duncan ?
Nu.
Dar îl aud.
- Aud bâzâitul. - Priveşte în jurul tău, Emily.
Găseşte-l pe dl. Duncan.
Îl văd.
Coboară din autobuz.
Ghideaz-o, Walter, poţi s-o faci.
Emily, ascultă,
nu-l lăsa pe dl. Duncan să plece.
Trebuie să-l prinzi din urmă. Poţi să faci asta ?
Da.
Urmează-l, Emily. Trebuie să ştim unde merge.
Ce e ?
O, Doamne.
Unde eşti ?
Nu ştiu.
Dar e grav.
O, Doamne.
Sunt morţi.
- Sunt toţi morţi. - Priveşte în jur, Emily.
Descrie ce vezi.
Spune-mi unde eşti.
- Mi-e teamă. - N-ai de ce să te temi.
Nimic nu-ţi poate face rău.
D-le Mallum, poate o să ajute dacă vă aude vocea.
Scumpo, eu sunt.
Uită-te în jur. Spune-mi ce vezi.
Văd ceva, pare scris în latină.
"Dei judicium
fiat justicia."
"Prin judecata Domnului, să se facă dreptate."
Trebuie să-ţi împrumut telefonul, te rog.
- Dunham. - Eu sunt. E un tribunal.
Se întâmplă la un tribunal.
Peter, Albert Duncan tocmai a divorţat. Verdictul a fost săptămâna trecută.
A pierdut custodia copiilor săi. Poate că nu e prea încântat.
Când ajung la trei, vreau să te trezeşti.
Îl văd.
Îl văd pe dl. Duncan.
Are ceva în mână.
- Un fel de radio ciudat. - Nu cred că e un radio.
Cred că e un detonator. Duncan nu e victima.
Probabil plantează o bombă.
TRIBUNALUL ALLSTON
GENIŞTI
Paza tribunalului are o înregistrare cu maşina lui Albert Duncan
la intrarea sudică a garajului subteran, acum 20 de minute.
- Credem că e încă în clădire. - Dar bomba ?
După distrugerile din viziunea lui Emily, bănuim că nu poate avea
atâta explozibil asupra lui.
Din descrierea lui Emily, părea că pământul a erupt.
Presupunem că explozibilul e în parcarea subterană.
Geniştii se duc să verifice. Peter va merge cu ei.
Pot să ajut.
D-le, suntem gata.
Mergeţi. Vom începe evacuarea clădirii.
Tată, îmi pare rău.
Ar fi trebuit să-ţi spun că o să sun la FBI.
E în regulă, scumpo.
Sunt mândru de tine.
Dar acum eşti în sistem.
Curând vor începe să apară oameni...
Nu. Ei nu sunt aşa. Agent Dunham mi-a promis.
A spus că nu vom mai fi hărţuiţi.
Haide, intră în casă, Em.
- Tată. - Fără discuţii.
- Fă-ţi bagajele. Diane ! - Tată, te rog.
Ce ? Ce e ?
Dubiţă neagră, vizavi. Ca cea din Baltimore.
Fă ce spune tatăl tău.
Am nevoie de un pix să notez numărul maşinii.
Scuzaţi-mă. Îl caut pe judecătorul O'Malley.
E în biroul lui. Aveţi programare ?
Nu, dar...
Doamnelor şi domnilor, datorită unei urgenţe,
vă rugăm să vă îndreptaţi către cea mai apropiată ieşire.
Vă rugăm să rămâneţi calmi şi să respectaţi indicaţiile agenţilor de pază.
Am găsit-o !
Dacă-l vedeţi, nu-l scăpaţi din ochi...
Eu sunt. Am avut dreptate.
E legată la un declanşator fără fir.
Cât timp va dura dezamorsarea ?
Încă nu ştiu, dar e complicată.
- Ţineţi-mă la curent. - Sigur.
Au găsit bomba ?
Dacă explodează, va trebui să evacuăm un perimetru de 200 de metri.
- Poate ar trebui să ajuţi poliţia. - Ştiu ce faceţi şi nu plec nicăieri.
Olivia.
Ce ţi-a spus acel bărbat, că o să mori...
Poate despre asta vorbea.
Nu-mi pot trăi viaţa aşa şi nici nu-mi pot face datoria.
Nu trebuie să staţi aici.
Are multe sisteme de rezervă. Ar putea dura ore.
Tipul ăla o poate declanşa oricând.
Poţi să-mi spui frecvenţa la care e declanşată bomba ?
Probabil. De ce ? La ce te gândeşti ?
Sunt tot eu. Spune tuturor să-şi pună staţiile pe 432.5 MHz.
Hei, d-le judecător O'Malley !
Nici măcar nu ştii cine sunt.
Nu. Ar trebui ?
Mi-ai luat familia de lângă mine.
Iar acum, o să te iau de lângă familia ta.
S-a sfârşit, d-le Duncan.
Ţi-am blocat semnalul.
Nimeni nu vrea să te rănească, aşa că ridică mâinile
şi plecăm toţi de aici.
Nu.
Nu pleacă nimeni nicăieri.
Albert, nu vrei să faci asta.
N-o face.
El...
- El mi-a luat totul. - Înţeleg că eşti supărat.
Dar nu poţi face asta.
- Albert... - Nu e vina mea.
Totul e din cauza lui. Aşa trebuie să se sfârşească.
Nu, greşeşti. Nu trebuie să se întâmple nimic.
Nimic nu e bătut în cuie.
Noi doi, nu e nevoie să murim azi aici.
Orice se întâmplă mai departe, depinde de tine. Tu controlezi totul.
Nu sunt pregătită să mor astăzi şi cred că nici tu nu eşti.
Gândeşte-te la oamenii aceştia. Şi ei au copiii.
Nu suntem acasă. Vă rog lăsaţi un mesaj.
D-le Mallum, sunt Olivia Dunham.
Am dezamorsat bomba. Am salvat multe vieţi astăzi.
M-am gândit că Emily ar vrea să ştie.
Hei, Em.
Jim ? Jim, ce e ?
Au luat-o, au luat-o pe Emily.
Am urmărit numărul dat de Jim Mallum.
Poliţia a găsit maşina. E dubiţa unei spălătorii.
Mulţumim că ne-aţi anunţat.
- Tatăl ei s-a înşelat. - Cred că e paranoic.
- Nu cred că Emily a fost răpită. - Atunci unde e ?
Cred că ştiu eu.
Emily ?
Emily !
Eşti rece ca gheaţa. Trebuie să te luăm de aici.
- Are pulsul slab. - Sun la Salvare.
- Ajutorul e pe drum. - Nu contează.
Nu mai poate face nimeni nimic.
Mi-a sosit ceasul.
Sunt agentul Lee. Am nevoie de o ambulanţă în parcul Downey.
Nu, Emily. Mi-ai spus că ce e în desenele tale e inevitabil, dar te înşeli.
Astăzi i-am salvat pe toţi acei oameni datorită ţie.
Emily.
O, Doamne.
Emily.
Am ştiut de ceva vreme.
- De ce nu mi-ai spus ? - Ştiam că o să fii aici.
Em, te rog.
Salvarea e pe drum. Poţi să mai rezişti puţin ?
Cred că ai avut dreptate.
Toţi au un rost.
Au salvat toţi acei oameni astăzi.
Poate ăsta a fost al meu.
Bună.
Mi-au spus ce s-a întâmplat cu fata.
Îmi pare sincer rău.
- Au spus că a fost o criză. - Da.
Activitatea electrică din creierul ei a fost prea mult.
Ceea ce i-a dat abilitatea...
A şi ucis-o.
Walter a spus că chiar dacă am fi ştiut, n-am fi putut s-o prevenim.
Spune că "Lumânarea care arde mai intens, arde mai puţin."
Cred că asta nu te consolează deloc.
Nu, nu la fel de mult ca pe el.
Ăla e un observator ?
Aşa le spuneţi ?
Da, de ce ? Voi cum îi numiţi ?
Până acum nu le-am spus în niciun fel.
Lucrurile chiar sunt diferite aici.
Ce ştii despre ei ?
Apar la evenimente importante de-a lungul istoriei.
Cum fac asta ? Un fel de călătorie în timp ?
Nu e chiar călătorie în timp.
E ca şi cum ei există în toate timpurile, simultan.
Ei nu simt timpul la fel ca noi.
Deci ştiu ce-o să se întâmple.
Dacă unul din ei a spus ceva despre viitor,
s-ar putea înşela ?
Nu, nu prea văd cum.
Ei nu prezic viitorul, Olivia.
Eu l-au trăit deja.
Te-a contacta vreunul din ei ?
Nu.
- Sper că nu e prea târziu. - Nu.
Tocmai am ajuns. Intră.
Voiam să te văd, mai ales după ce am vorbit cu Phillip.
Mi-a spus ce s-a întâmplat cu fata.
- Eşti bine ? - Da.
Serios, sunt bine.
Scumpo, în legătură cu cei ai spus după-amiază când m-ai vizitat,
n-ar fi trebuit să reacţionez aşa.
- Scuze, n-ar fi trebuit să te acuz. - Eu trebuie să-mi cer scuze.
Ce ţi s-a întâmplat când ai fost copil a fost imoral.
A trecut atâta timp că uneori uit
cât de mult ai de iertat.
Nu sunt supărată pe tine.
Astăzi am crezut că o să mor.
Unul din lucrurile la care mă gândeam a fost că tu
n-o să ştii ce simt.
Îmi eşti ca o mamă şi te iubesc.
Olive...
Ce ? Ce e ?
Am nişte migrene în ultima vreme.
Nu e cine ştie ce.
- N-ai medicamente ? - Ba da, doctorul mi-a prescris ceva.
Bun. Dar mâncare ? Ai mâncat ?
- Nu. - O să-ţi fac nişte supă.
Nu e nevoie.
Vreau. Îţi sunt ca o mamă, nu uita.
Mulţumesc, ar fi grozav.
Mâine îţi trimit un medicament.
E ceva nou, e remarcabil.
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro