Dumnezeule, nu!
Emily.
E ultima noastră şedinţă. Nu trebuie să ne luăm rămas-bun.
- Uşa mea îţi rămâne deschisă. - Mulţumesc.
Dar mă simt bine. Sunt pregătită.
- Îţi mai rozi unghiile? - De trei zile, nu.
- Dormi bine? - Da.
Au trecut două săptămâni de la ultimul coşmar.
Poate nu au dispărut complet.
Corectează-mă dacă greşesc.
Nu ai apucat să îţi jeleşti propria moarte, nu?
Scuze, nu înţeleg întrebarea.
Pentru a-ţi proteja identitatea, echipa ta te-a înmormântat.
Au pierdut pe cineva drag. Poate că şi tu ai făcut-o.
- Gândeşte-te la asta. - O voi face.
Poliţia din Houston ne solicită pentru cazul "Pianistului".
Violatorul în serie?
Am lucrat la acest caz acum opt luni.
A avut 12 victime în cinci ani,
de toate rasele, vârstele şi din toate straturile sociale.
E dependent de putere?
Le droghează şi le leagă cu coarde de pian.
Victimele nu îşi amintesc despre viol
sau despre cum au căpătat cicatricile de la coarde.
Deci îşi însemnează victimele. Cu ce le droghează?
Poliţia nu ştie.
Drogurile de acest fel se metabolizează repede.
Le ţine captive 12 ore.
- De ce ne cheamă acum? - Din cauza ultimelor atacuri.
Ticălosul a dus nebunia la un alt nivel. Cazurile...
Brittany Anderson a anunţat poliţia după ce s-a trezit
în faţa restaurantului de unde a fost răpită
şi Vanessa Campbell tocmai a fost dată dispărută.
Nu erau a doua şi a cincea victimă a sa?
- Ba da. Le atacă a doua oară. - Vanessa a fost răpită de acasă?
Şi-a schimbat modul de operare. E mai complex.
Ştim că le urmăreşte.
Când le răpeşte dintr-un loc public, el deţine puterea.
Intrând în casele lor, e pe teritoriul lor.
Le supune înainte să ajungă la telefon sau la o armă.
Dar de ce se întoarce la victimele anterioare?
Doamne... E voma Vanessei Campbell.
Şi în pahar ce e?
Din raportul poliţiei reiese că e apă cu sare.
- Un vomitiv improvizat. - Poftim?
Un amestec menit să provoace vomitatul.
Vanessa Campbell şi soţul ei s-au mutat la o nouă adresă.
Au pus broaşte la uşi. Şi-au luat măsuri de precauţie.
Ştia ce să facă în caz că ar fi fost drogată, dar nu a fost de ajuns.
- Asta caută agresorul. - Frica lor.
Vrea ca ele să ştie că oricum poate ajunge la ele.
Traducerea şi adaptarea: Felixuca @ Nifty Subtitles Team
Comentarii pe www.tvblog.ro
"Nu suferim în urma şocului provocat de traume,"
"ci îl folosim în interesul nostru."
Alfred Adler.
- Bună. - Salut.
- Parcă trebuia să venim la 10:30. - Aşa e. Ia loc.
Am primit evaluarea ta de la dr. Merill.
- Voiam să o vedem împreună. - Aici?
M-am săturat să fiu analizat prin geamul biroului.
Despre ce vrei să discutăm? M-a declarat sănătoasă.
"Pacienta nu ezită să îşi propună ţinte dificile"
"ca parte a reintegrării în propria sa viaţă."
"Şi-a contactat mama..."
O voi face.
"...şi are o relaţie cu un bărbat pe nume Sergio."
Nu-mi pasă dacă îţi minţi doctorul psiholog.
Nu vreau să îţi fie afectată munca.
Nu cred că a avut de suferit.
- Ai exagerat. - Cum...
Te-ai grăbit să îţi refaci relaţia cu Morgan.
Ai devenit confidenta lui Reid şi a lui Rossi.
- Asta face o bună prietenă. - Mi-ai dat sfaturi cu copilul meu.
Poate am muncit mai mult să vă recapăt încrederea.
- E chiar aşa de rău? - Nu.
Dacă nu cumva prin asta eviţi să înfrunţi ceea ce ai păţit.
Nu asta fac. Eu am vrut să mă întorc aici.
De ce? Pentru că ţin la colegii mei?
Da. Dar şi pentru că aici totul îmi e limpede.
Ştiu cine e bun şi cine e rău.
Nu e nevoie să calc peste cineva ca să îmi fac treaba.
Bine. Vreau să îmi promiţi ceva.
Săptămâni întregi, chiar luni, o să te simţi bine.
Apoi o să ai o zi proastă. Să îmi spui când se va întâmpla.
- Asta e tot? - Da.
S-a făcut.
- Sergio? - E bărbatul perfect.
Nu şifonează aşternuturile şi se uşurează într-o cutie.
Am primit analiza vomei Vanessei Campbell
şi nu conţine Rohypnol sau GHB.
Drogurile folosite de violatori nu acţionează chiar aşa de repede.
Oricum le-ar droga, drogurile nu trec prin stomac.
Aţi luat legătura cu toate victimele?
Cu cele pe care le-am găsit.
Unele s-au mutat. Altele n-au răspuns.
Când presa a aflat povestea, femeile au început să ne caute.
Trei alte victime au recunoscut că au fost agresate din nou.
80% dintre femeile violate nu fac plângere niciodată.
E de înţeles de ce nu au vrut să raporteze a doua oară.
Nu avem urme de ADN, dar avem o amprentă parţială
de pe ochelarii primei victime, Regina Lampert.
Însă nu avem cu ce o compara. Probele au fost distruse.
Victima a raportat prea târziu violul.
Aşa scapă nepedepsit. Mizează că ele nu vor spune nimic.
- Ce ai făcut după viol? - M-am schimbat complet.
Culoarea părului, hainele, apartamentul.
Am fost la cursuri de autoapărare. Am centură portocalie.
Am la mine un spray cu piper şi un fluier.
De asta nu am anunţat poliţia.
Cine m-ar fi crezut că am păţit-o încă o dată?
- Noi. - Voi sunteţi cumsecade.
Nimeni nu o crede pe o târfă alarmistă.
Vrem să vorbim despre al doilea atac.
Încercai să duci din nou o viaţă normală.
Soţul meu mi-a zis că eram la mall.
Nu ţin minte prea multe.
Mi-am pierdut complet cunoştinţa.
De ambele dăţi. Totul... s-a şters din memorie.
- Diane. - Mai avem mult?
Pot să fumez? Nu mă mai pot abţine.
Nu poţi fuma aici, dar afară e un fumoar.
Slavă Domnului!
Aveţi o brichetă?
Te-ai apucat de fumat după viol sau înainte?
Înainte. De ce?
Da, Vanessa fumează. Ce contează?
Poate aşa le droghează subiectul pe aceste femei.
Presa a avertizat lumea să fie atentă ce bea.
Nu mai poate vâna în baruri, dar fumătorii sunt mai neglijenţi.
I-ar putea cere o ţigară unui străin
sau li se poate înlocui pachetul de ţigări.
Aşa ar inhala PCP sau Scopolamină, având efectele drogurilor "de viol".
Îşi ascundea ţigările în geantă. Credea că nu ştiu că fumează.
Lăsa geamul deschis ca să nu simt că fumase, când veneam acasă.
Dacă subiectul o urmărea din curte, a văzut când şi-a aprins ţigara.
- A spart geamul cu un perforator. - Adică?
E un dispozitiv cu arc care face găuri în metal.
Sparge şi sticlă.
Ţigările nu sunt aici. Probabil le-a luat subiectul.
Poate nu ascunde doar atât.
Dle Campbell, acesta era pornit când ai ajuns acasă?
Poliţia mi-a zis să nu ating nimic.
Ai multe MP3-uri. Se auzea vreunul?
Nu. De ce?
Se păstrează istoricul ultimelor 20 de cântece ascultate.
- Cineva l-a şters. - Nu eu.
Nu ştiu cine a şters lista, dar vă pot spune când a făcut-o.
La ora 19:43.
- De ce a şters istoricul? - Nu era istoricul altcuiva.
La 19:36, a încărcat un MP3 prin USB,
l-a ascultat şi l-a şters imediat.
A şters istoricul pentru a-şi acoperi urmele.
- Ascultă muzică adusă de acasă? - Da. E foarte aiurea.
Dar orice se importă pe computer ajunge în reţea.
Aşa că melodia ascultată de "Domnul Oroare" este...
- E tipică pentru el. - Şi de asta i se zice "Pianistul".
Opreşte-o! Te rog.
Cântecul ăsta înseamnă ceva pentru tine sau soţia ta?
- Vanessa îl urăşte. - De ce?
Nu ştie. Când îl auzea la radio, izbucnea în lacrimi.
Şi subiectul a ascultat-o în noaptea când a venit după ea.
Pot să joc?
Comanda pentru masa patru e pregătită? Minunat.
Da. 12 e generos.
Cineva plăteşte o maşină.
Nu în seara asta.
Hai! Cui nu îi place cântecul ăsta?
- Mie. Nu îmi place. - Bine. Îmi pare rău.
Cântece?
Ştiu că e o întrebare ciudată,
dar anumite cântece îţi trezesc reacţii emotive?
Ceva ce nu te deranja înainte de a fi agresată.
"Maybe I'm Amazed". Îmi plăcea mult acel cântec.
- Bine. Am terminat? - Încă nu.
Ai spus "târfă alarmistă".
Poate mai vrei să ne spui ceva.
- Ţi-ai pierdut cunoştinţa? - Am leşinat...
- Diana, aici eşti în siguranţă. - Nu îmi amintesc nimic.
"Lady în Red", "Up Where We Belong", "Glory of Love".
Fiecare victimă are propria ei melodie de pian.
Acestea leşină în timpul atacului. Credem că e semnătura subiectului.
Ascultă cântecele iar şi iar cât le violează,
ducând la un reflex condiţionat când ele le ascultă mai târziu.
În noaptea răpirii Vanessei Campbell, semnătura a fost parte din tortură.
De ce cântecele acestea? Ce ne spune asta despre el?
Spune, Morgan.
Am găsit cadavrul Vanessei Campbell. Nu s-a obosit să îl ascundă.
- Cu cât timp în urmă a murit? - Acum vreo cinci ore.
Nu a mai ucis niciodată. Sigur e subiectul nostru?
A folosit o coardă de pian ca garotă.
Nu văd cheile. Nu găsesc nimic în geanta asta.
De obicei chelneriţa mă urcă în taxi, nu invers.
Serios? Asta e maşina mea.
Eu am SUV-ul. Îmi pare rău.
Abia ne-am cunoscut. Nu te pot lăsa să conduci beată.
Să conduc? O să dorm în maşină. Nu spune prostii.
Încuie portierele. Umblă mulţi ciudaţi pe aici.
- Bine. - Noapte bună.
Noapte bună.
Ai o ţigară?
Da.
Să nu mă spui soţiei mele. I-am promis că mă las.
Bine. Va fi micul nostru secret.
Nu am ştiut niciodată de ce urăsc atât acel cântec.
Dar, în seara asta... m-ai ajutat să îmi dau seama.
- Serios? - Da.
- Asta ascultai când m-ai violat. - Poftim?
Speram să te întorci.
Inflamarea ţesuturilor arată că a inhalat un narcotic.
Încă nu ştiu sigur de care.
- Semnele de legături? - Sunt ca la celelalte.
Are răni noi peste cicatricile vechi.
Nu a fost agresată sexual. Probabil şi-a revenit şi s-a opus.
- Nu are răni defensive. - Nu, dar am găsit asta în trahee.
- Neopren. - De la o mănuşă.
Cred că l-a muşcat, dar nu i-a rupt pielea.
- E o mănuşă medicală? - Probabil.
E o mănuşă chirurgicală. E ceva mai groasă.
Dacă era din neopren, probabil e alergic la latex.
Garcia va verifica arhivele spitalelor.
Ce naiba?
Ajutor!
Ajutor, cineva!
E cineva? E cineva acolo?
Recunoşti hainele astea? Le purtam când ne-am cunoscut.
Nu îmi amintesc prea precis.
Prietenii mi-au zis că am ieşit să fumez.
- Cine eşti? - Chiar nu îţi aminteşti?
Nu. Ne-am cunoscut seara trecută.
Nu-i nimic. Eu te ţin minte pe tine.
Sau frânturi din tine.
Am fost prima ta victimă şi nu m-ai drogat cum trebuie.
- Îmi tot reveneam. - La ce te referi?
Gâfâiai din spatele măştii.
Sudoarea ta pica pe pielea mea.
- Cel mai bine... - E o neînţelegere!
...ţin minte cântecul ăla.
Mai întâi le revictimizează pe acestea femei.
Apoi evoluează şi le ucide.
Presa a publicat ştirea. Ştie că îl căutăm.
Crimele, ca mănuşile, sunt măsuri de precauţie.
În primul rând, e violator. Asta e motivaţia lui principală.
De ce nu a violat-o din nou pe Vanessa Campbell?
Şi-a pierdut controlul când ea a ripostat.
Nu putea risca să îl identifice.
Poate asta e noua lui motivaţie. Nu vrea să fie găsit.
Dar iată câte lucruri noi am aflat despre el!
Subconştientul victimelor poate conţine şi alte detalii.
Deci le ucide înainte să le deblocăm noi amintirile.
- Spune, Garcia. - Nu am găsit nimic printre chirurgi.
Victimele au fost tratate de medici diferiţi
şi în spitale diferite.
Dar apoi m-am întrebat ce ar face agentul special Hotchner.
M-am imaginat cu un costum scump şi am lărgit căutarea.
Am găsit un infirmier pe nume Herman Scobie,
care lucrează la trei spitale.
Aceleaşi unde au fost victimele?
Da. Şi le-a căutat asigurările la luni bune după atacuri.
- Aşa le găseşte din nou. - Să vorbim cu el.
Diana.
- A ucis-o pe Vanessa? - Da.
Poate veni după oricare dintre noi.
Faci asta din cauza cântecului pe care l-am cântat aseară?
Aşteaptă! Nu! E un cântec prostesc!
L-am învăţat ca să i-l cânt soţiei când am cerut-o de nevastă.
- Nu ştii să minţi. - Nu mint.
I-ai cântat soţiei tale "Total Eclipse of the Heart"?
- Nu e potrivit ocaziei. - Dar a avut efect.
Nu asta am ascultat aseară. Eşti confuză, bine?
Pot să ţi-o dovedesc.
Observi anumite lucruri când fumezi de o viaţă.
Gustul era ciudat, aşa că am zdrobit ţigara.
Am inhalat destul, pentru că am leşinat, dar nu de tot.
Nu ai inhalat la fel de mult ca victimele celelalte.
Bine? Asta am interpretat seara trecută.
- E acelaşi cântec. - Ba nu.
Ascultă!
E acelaşi cântec. E acelaşi. Crezi că nu-mi dau seama?
- Nu! - E acelaşi cântec!
Opreşte-te! Are acelaşi compozitor.
De asta seamănă cu celălalt.
Dovedeşte-mi. Cum sună melodiile?
M-am trezit în duba lui.
Era mascat. Nu i-am văzut faţa.
Dar unele lucruri erau diferite de ce ai descris tu.
- Lucruri pe care le-a făcut? - Pe care nu le-a făcut.
Nu m-a legat. Nu a ascultat niciun cântec.
A vorbit cu mine, dar nu asculta niciun cântec.
- Ţii minte ce a zis? - Nu.
La final, m-a lovit cu capul de podeaua camionetei.
FBI!
În spate!
Ce faci? Ce e asta?
Uneori, în vis... îi mai aud vocea.
Bine. Ăsta e...
Da? Şi celălalt e aşa...
Vezi?
Mulţumesc.
De ce fugi?
De ce veniţi înarmaţi în casa mea?
Căutăm un violator şi un ucigaş. Cunoşti vreunul?
Nu.
Morgan! Neopren.
Tu eşti!
Ştiu că tu eşti.
Nu te-ai mulţumit să asculţi cântecul ăla iar şi iar
când m-ai violat, acum cinci ani.
L-ai şi cântat. Ca acum.
- Asta e dovada ta? - E tot ce îmi trebuie.
Mă confunzi! Greşeşti! Ce Dumnezeu! Nu sunt eu vinovat!
- Nu sunt eu! - Ba da.
Dumnezeule!
După Wikipedia, gangrena apare după 48 de ore.
Dacă nu te înfometez. Vrei un sendviş?
Ce rost are? Ai hotărât deja că eu sunt vinovat.
Mi-ai distrus viaţa. Vreau să-ţi asumi răspunderea.
Nu ţi-am făcut nimic ce nu ai fi vrut să îţi fac.
Poftim?
Vezi asta?
Mama a plâns când poliţia i-a arătat poze.
Şi astea, aici.
Tata m-a întrebat, văzându-le, dacă eram beată în acea noapte.
Şi... asta.
Era aşa de adâncă, încât logodnicul meu
nu s-a mai putut atinge de mine.
Chiar crezi că voiam asta?
Nu la asta mă refer. Mă confunzi.
Aşa cum ai încurcat cântecele.
Bună!
- Unde e avocatul meu? - L-am sunat.
Vine. Uite ce...
Te va pune el la curent cu ancheta din cazul "Pianistului".
- Ce caz? - Al "Pianistului".
- Poate ai citit despre el. - Câte ceva, da.
- Crezi că eu sunt vinovatul? - Nu.
Eu nu cred asta.
Dar îţi tratezi iubitele la fel ca individul ăsta.
Nu te judec. Unora le plac durităţile.
- De fapt... Lasă. - Nu, spune.
- Nu pot. - Poate ai spus-o deja.
Mulţi dintre cei de aici nu sunt aşa de înţelegători ca mine.
Rămânând între noi doi, ai mers vreodată prea departe?
- Te-a luat valul? - Niciodată.
- Niciodată? - Niciodată.
Şi fetele alea rele care ai mai vrut o dată?
- Ce-i cu ele? - Ele ţipă cel mai tare.
Vreau să îmi dai un motiv să le dau peste bot.
Cu câţi s-or fi culcat... Crezi că sunt aşa inocente?
Bună glumă!
Oricum, nimeni nu o crede pe o târfă alarmistă.
Nu-i aşa?
Tu ai zis-o.
Asta mi-am spus...
după ce am păţit-o a doua oară. Cum a...
Creierul tău îşi aminteşte detalii pe care tu încerci să le uiţi.
- Ca acel cântec. - El e.
- A fost identificat. - Îl vom pune sub acuzare.
Nu am terminat. Rămânem aici ca să îl ajutăm pe procuror.
Va fi greu dacă majoritatea victimelor nu îl pot identifica.
De asta folosim semnătura împotriva lui.
Facem legătura între victime şi cântecele lor.
Cum vom face asta?
Înregistrăm ca probă toată muzica lui?
Dacă e relevantă, da. Vom face categorii de melodii.
MP3-uri, CD-uri, casete, tot.
Stabilim care melodii sunt importante pentru el şi îl interogăm din nou.
A cerut avocat.
A violat 12 femei şi a ucis una. Vom găsi probe pentru acuzaţii.
Alo.
Poftim? E minunat.
Te sun eu mai târziu?
...s-a făcut o arestare în cazul "Pianistului".
Încă nu s-a făcut public numele suspectului,
dar purtătorul de cuvânt al poliţiei din Houston a confirmat
că e în arest şi că până diseară va fi pus sub acuzare.
Ce ai vrut să spui? Ce am încurcat?
Ne-am mai întâlnit, dar nu aşa cum îţi aminteşti tu.
Evanescence. Linkin Park. Şi Nickelback.
Deci îi plac chestiile gotice.
Da, şi probabil că e un ratat.
Nu are niciun album al "Rage Against the Machine".
Sunt tare!
Câţi ani aveai când ai început să asculţi formaţia aia?
Probabil eram adolescentă. De ce?
La 14 ani începem să avem gusturi muzicale.
Ne dezvoltăm cognitiv şi începem să avem propria identitate culturală.
Nu mai ascultăm muzica părinţilor noştri,
ci ce ascultă prietenii noştri.
Experienţele muzicale îşi pun amprenta asupra noastră.
Reacţiile hormonale fac opţiunile mai personale şi mai pasionale.
Mai târziu, experimentăm cu alte genuri muzicale,
dar nimic nu ne influenţează cât muzica ascultată la 14 ani.
- Herman Scobie are 30 de ani? - Cel mult.
Deci pe la mijlocul anilor '90 a început să ia muzica în serios.
Cântecele "Pianistului" erau de la începutul anilor '80.
Semnătura nu se potriveşte.
Herman Scobie e prea tânăr ca să fie "Pianistul".
Mă duceam într-un bar, The Golden Gun. Îl ştii?
- Am fost prin multe baruri. - Asta era special.
Miercuri noaptea aveau oferte speciale.
Şi eu eram acolo în fiecare seară de miercuri.
O vedeam mereu pe o femeie.
Era blondă cu părul lung şi cu ochelari cu ramă groasă.
De fiecare dată o lua alt tip. Parcă aveau o înţelegere.
Ea putea să se întoarcă. Ei nu.
- Acum îţi aminteşti barul? - Da.
Într-o seară, era aşa de beată, că nu înţelegeam ce spune.
A zis: "Acasă la tine".
Când am ajuns acolo, mi-a spus...
...să nu o întreb despre ele.
Atunci am văzut cicatricile.
În zori, dispăruse.
M-am ţinut de cuvânt. Nu m-am mai dus acolo.
Dar am rămas curios.
Cine o fi fost? Ce păţise?
Acum am aceleaşi cicatrici la încheieturi.
Am primit răspunsul, nu?
Crezi că mă cunoşti?
Ştiu cine eşti, Regina.
Cum să nu fie Herman Scobie "Pianistul"?
Avem mănuşile chirurgicale, fişele pe care le-a luat.
Ne-a repetat fraza pe care i-a spus-o Dianei Mitchell.
Scobie a agresat-o a doua oară pe Diana.
Probabil le revictimizează pe toate victimele supravieţuitoare.
Dar uitaţi-vă ce e diferit în profilul lui Herman Scobie.
Nu apar coardele de pian şi melodiile.
Sunt doi subiecţi, "Pianistul" şi un imitator?
Imitatorul îl studiază pe un criminal.
Herman Scobie e un impostor. Vrea să fie luat drept "Pianistul".
- De ce? - Poate îi convine.
Dacă le atacă pe victimele "Pianistului",
riscă mai puţin ca acestea să se ducă la poliţie.
Şi, dacă o fac, femeile susţin că le-a agresat "Pianistul".
Nimeni nu îi va ancheta pe infirmierii din spitale.
Cine a ucis-o pe Vanessa Campbell? "Pianistul" sau Scobie?
E o înscenare. Victima avea în gât resturi din mănuşa din neopren,
cum am găsit în duba lui Scobie.
Dar e ceva ciudat la mijloc.
Dacă Vanessa Campbell le-ar fi înghiţit,
le-ar fi atacat acizii digestivi.
Chiar dacă a rămas în trahee cât el o sugruma,
ar fi avut instinctul de a vomita, dar nu am găsit urme.
Subiectul a pus neoprenul postmortem în gâtul ei.
Care subiect?
A folosit coarde de pian, a pus melodia. Era "Pianistul".
Deci a lăsat probele ca să-l incrimineze pe Scobie.
Să văd dacă înţeleg bine.
"Pianistul" vrea să ne convingă că Scobie a comis crimele.
Dacă amândoi s-au studiat atent,
Scobie e cheia pentru a-l găsi pe "Pianist".
A venit avocatul lui. Scobie nu va vorbi cu noi.
Ba da, când va afla că i s-a înscenat totul.
- Clientul meu nu are nimic de zis. - Bine. Am prefera să asculte.
O să te închidem pentru viol.
Dar îţi vei lăsa rivalul să-ţi pună în cârcă
şi uciderea Vanessei Campbell?
Nu am ucis-o eu! Nici nu m-am atins de ea!
Din ce ne-ai spus, ştim exact ce crezi despre victime.
Nu ai de ce să le ucizi. Nu merită atâta efort.
Dar "Pianistul" nu poate risca.
Când a auzit ce ai făcut, a ucis-o pe Vanessa Campbell.
S-a întors la fosta victimă, la fel ca tine,
dar i-a băgat pe gât o bucăţică de neopren.
Crezi că întâmplător? Îţi înscenează crima.
Trebuie să vorbesc cu clientul meu.
Nu. Va vorbi acum cu noi sau o va face în faţa juraţilor.
Ce vreţi să ştiţi?
- Cine e? - Nu l-am întâlnit niciodată.
Am citit despre faptele lui în fişele de la spital.
- Dar am găsit o ciudăţenie. - Ce?
Alesesem două tipe.
Voiam să încep cu Vanessa, dar mi-a luat-o înainte.
- Cine era cealaltă? - Regina Lampert.
Regina! Ce faci?
Regina, te implor! Am pierdut mult sânge.
Trebuie să mă duci la spital. Regina!
Ajutor!
Nu...
Regina Lampert nu răspunde.
Am găsit ceva dubios legat de ea. Vă trimit acum informaţia.
Garcia, ce e asta?
Sunt imagini din barul unde lucrează Regina Lampert.
- Vedeţi cu cine stă de vorbă? - Cântă la pian. O ademeneşte.
Şi ea ştie. Priviţi-i limbajul corporal.
- Voi derula până la ora închiderii. - Pare să îl placă.
- Apoi priviţi! - Garcia, pune pauză!
Uită-te la chipul ei. Nu îl place. Se pune în postură de momeală.
După cardul său de credit, pianistul e Hamilton Bartholomew.
Iată ce ştiu. Soţia l-a dat dispărut în zori.
Mi-a spus că a depus un CV pentru o slujbă.
Am verificat şi aveau amprentele lui la dosar.
Garcia, scoate dosarul Reginei Lampert
şi compară amprentele cu ale lui Bartholomew.
- Să mergem la ea acasă! - Vă trimit adresa ei pe GPS.
Vânt în pupă!
Garcia, a răspuns?
Nu, dar din casa ei s-a dat un telefon la 911
şi e foarte ciudat.
911. Care e urgenţa? Alo?
Numele meu e Hamilton Bartholomew. Sunt prizonierul unei demente!
L-a capturat pe "Pianist"?
Dacă nu cumva nu e el. Gândeşte-te bine.
- Ar suna să fie salvat? - Poate a făcut o confuzie.
Garcia, mai sună la ea acasă.
Laboratorul a verificat amprentele.
FBI!
L-am prins! E "Pianistul"!
Ba nu! Femeia asta e nebună!
Regina, uită-te la mine! Lasă arma, bine?
Nu o lăsaţi să mă ucidă!
De cinci ani aştept clipa asta!
Am verificat amprenta prelevată de poliţie de pe ochelarii tăi.
Mai ştii? Am comparat-o cu amprentele lui Hamilton.
Nu se potrivesc.
Nu se poate. El... este. El e!
Dacă apeşi pe trăgaci, vei ucide un om nevinovat.
- Dar... - Lasă arma!
Dar... e...
- Poţi să mergi? - Da, pot.
Trebuie să îţi pun cătuşe. Înţelegi?
Sunt o măsură de precauţie.
Hamilton Bartholomew, eşti arestat pentru violarea a 12 femei
şi uciderea Vanessei Campbell.
Mi s-a zis că vrei să vorbeşti doar cu mine.
- De ce nu m-ai lăsat să trag? - Ai fi ajuns la închisoare.
Şi acum unde sunt?
El o să primească avocat şi va fi judecat corect.
- Nu va mai vedea lumina zilei. - Mi-o poţi garanta?
Când se vorbeşte despre victime revictimizate de sistem,
la cazuri ca al tău se referă.
- Ştiu că e greu... - Ba nu ştii.
Habar nu ai cum e...
când monstrul din coşmarurile tale se întoarce după tine.
Stai...
Am venit ca să îţi fac un serviciu.
...Ai păţit ceva.
- Îmi dai declaraţia sau nu? - Ce i-ai făcut?
L-ai arestat ca o bună agentă FBI?
Sau l-ai ucis?
Nu am apăsat pe trăgaci.
Dar monstrul tău e mort.
Eu voi trăi ştiindu-l viu pe al meu.
Asta e declaraţia mea.
"Arta de a trăi stă într-un amestec subtil"
"de lucruri la care renunţăm şi de lucruri pe care le păstrăm."
Henry Ellis.
Am o zi proastă.
Subtitrare de Felixuca www.niftyteam.ro