Mereu am crezut că deţin controlul asupra vieţii mele.
Şi acum?
Acum consider că viaţa are propriul curs, iar noi trebuie să ţinem pasul,
să încercăm să-i facem faţă şi să supravieţuim.
Ai avut multe dezamăgiri în ultima vreme.
Da.
Aşa e.
Cred că e cam exagerat să-ţi muţi toate lucrurile
doar ca să-i demonstrezi asistentei sociale că nu locuiesc cu tine.
Bine, stăm la tine.
Sigur va înţelege că avem o relaţie serioasă,
dar că tu refuzi copilul pe care încerc să-l adopt.
Eu, una, nu înţeleg, dar sigur ea e mai evoluată.
- Nu mai vreau să ne certăm. - Nu ne certăm. Doar ne contrazicem.
Mă duc să mai aduc cutii.
Bună!
Bună, scumpete, ce faci?
Credeam că vii abia după serviciu.
Da, dar Lucas a fost invitat la o petrecere sâmbătă,
am vrut să trimit confirmarea dar nu am găsit invitaţia.
Ai lăsat-o pe frigider. Am răspuns eu deja.
Mersi.
Violet, vreau să-ţi spun ceva,
dar trebuie să înţelegi că nu încerc să provoc o ceartă.
Bine.
Trebuie să respectăm planul iniţial.
Adică?
Dacă ai vreo problemă cu o invitaţie,
mă suni şi discutăm. Acum e timpul meu cu Lucas,
şi nu poţi să vii aşa, din senin.
În propria mea casă?
Să petrec cinci minute cu fiul meu înainte de a merge la serviciu?
- Am făcut o înţelegere şi... - Ştiu...
Dar ţi se pare normal să mă tot plimb între casă şi hotel?
Tu nu te simţi agitat tot timpul?
Ba da, dar am hotărât să încercăm
să facem tranziţia asta cât mai uşoară pentru Lucas.
Dar dacă pe noi ne agită, el va simţi.
Bine. Ce propui?
Cred că ar fi mai bine să mă mut eu aici,
iar tu să găseşti o locuinţă în apropiere.
Bine?
Mami te iubeşte.
Ne vedem diseară, bine?
Bine, amice...
- Ce-i asta? - Cafea.
- Şi asta? - O piersică.
Eu şi Kendra suntem împreună de şase ani.
Suntem cu adevărat pregătite să avem copii.
- Evan, să înţeleg că vom folosi sperma ta? - Fac şi eu o faptă bună.
Care dintre voi va purta sarcina?
Eu.
Şi vom folosi ovulele mele.
Astfel contribuim amândouă.
Bine. Va trebui să vă consult pe amândouă.
Şi cred că e o idee bună
ca toţi trei să staţi de vorbă cu unul din psihologii noştri.
De ce?
Evan nu e un donator de spermă anonim.
Face parte din viaţa voastră,
şi bănuiesc că va face şi în continuare.
Nu aşa e mai bine?
Nu aşa se pune problema.
E o situaţie care e posibil să se complice.
Toţi trei veţi fi implicaţi în această sarcină
şi în creşterea copilului.
Vreau să cunoaşteţi toate aspectele
care pot apărea într-un astfel de aranjament.
- Apreciem asta, dr. Reilly. - Putem face faţă oricărei probleme.
Ne vom descurca în orice situaţie.
Iar un psiholog vă va ajuta în acest sens.
- Dr. Reilly... - Nu încerc să vă testez.
Consider sincer că vă va ajuta ca părinţi.
Şi nu e opţional.
Produsele de curăţenie sunt bine încuiate sub chiuvetă?
Da, toate dulapurile sunt securizate.
Ştiţi unde se află senzorul de fum?
Deasupra patului.
Trebuie verificat lunar.
Schimbaţi bateriile o dată pe an.
Mi-am notat în calendarul telefonului.
Şi am avut grijă ca uşile de la balcon să aibă încuietori securizate.
Bine.
Cum veţi proteja copilul de riscul de înec, având oceanul aşa aproape?
Nu cred că îl voi lăsa din braţe vreo clipă,
dar, dacă voi face asta, nu îl voi lăsa să iasă afară.
Soarele nu ne este prieten.
Poate nu ştiţi câte cazuri de cancer de piele apar anual.
Soarele nu intră în atribuţiile mele.
A fost o glumă, nu?
Ce e?
Locuieşte aici un bărbat pe care aţi omis să-l menţionaţi?
PRIVATE PRACTICE Sezonul 5, Episodul 10
Sigur nu vrei să le duc eu?
Mă descurc.
Ce ziceai că sunt?
Nu pot să cred că nu ai auzit niciodată de cuburi de construit.
Mi-am petrecut jumătate din copilărie construind fortăreţe şi castele.
O să-ţi placă.
Putem cumpăra şi astea?
De ce vrei să te joci cu cartonaşe? Putem construi diverse.
Te rog, tată!
Poate data viitoare.
Te aştept afară.
Adăugaţi şi un pachet de cartonaşe.
Evan, ce rol crezi că vei avea în viaţa copilului?
Donez spermă, asamblez pătuţul,
iar apoi aş vrea să fiu unchiul de gaşcă.
Joacă, filme... Fără scutece.
Ceea ce e grozav, fiindcă eu voi sta acasă cu copilul.
- Rosie lucrează, deci... - Rolurile astea sunt grozave la început,
dar copilul va creşte iar lucrurile se vor schimba.
Apar probleme, se iscă discuţii...
Iar dacă Evan nu este de acord cu metodele voastre de educaţie,
rămâne totuşi tatăl biologic şi ar avea drepturi legale,
dacă nu se stipulează altceva de la început.
Adică să facem un contract?
Da. De obicei, un contract nu-i o idee rea.
Ce va scrie?
Că nu am nici un drept în ceea ce priveşte copilul?
- Va scrie ce vreţi voi. - E doar o formalitate.
Parcă am încheia o afacere. Asta nu e o decizie de afaceri.
Nu, dar asta fac de obicei oamenii...
Vom avea un copil, Rose, nu încheiem o afacere.
Sunt de acord cu Kendra. Pare impersonal.
Rose, vrei să-i spui ceva lui Evan?
- Nu chiar acum. - Haide, Rose !
Vorbim mai târziu.
- Rosie... - Sunt psiholog.
Am văzut şi auzit cam de toate.
Iar aici nu vă judecă nimeni.
Pentru a obţine ce doriţi trebuie să fiţi sinceri.
Deci...?
Ne iubim.
Aşa...
Ne iubim... cu toţii.
Ce faci?
Încerc să profit din plin de zece minute între doi pacienţi.
Azi sunt foarte aglomerat.
Ai chef de o pauză la prânz, pentru o pizza şi popice?
Pizza plină de ulei şi bile alunecoase. Fac cinste.
Pare distractiv, dar nu cred că aparatul meu digestiv ar face faţă.
În plus, nu-mi place să port pantofi
purtaţi deja de sute de oameni înaintea mea.
Haide! O să ne distrăm.
Fac cinste şi cu dezinfectantul.
Mersi, dar... Poate cu altă ocazie.
Bună! Pe tine te căutam.
M-ai găsit.
Eşti ocupată azi?
Am multe fişe de completat.
- Vin azi nişte pacienţi. - Eşti pregătită să operezi?
Un pacient cu neurosarcoidoză obstructivă e programat pentru după-amiază,
dar Buddle a lucrat toată noaptea şi am nevoie de alt chirurg.
Credeam că voi asista înainte să...
Ori eşti pregătită să revii la treabă, ori nu.
Sunt pregătită.
Categoric.
Bine.
Ştim că sună ciudat.
Înţeleg conceptul de iubire. Nu vă judec.
Ba da. Toţi ne judecă.
Dar apreciem că te străduieşti să nu ne judeci.
Bine.
Povestiţi-mi despre voi.
Prima noapte a fost... minunată.
Aşa e de obicei prima noapte.
Şi dimineaţa următoare la fel.
Şi toate dimineţile de după.
Majoritatea dimineţilor.
Pare foarte uşor.
Nu e. Avem reguli.
Orice decizie trebuie să fie unanimă.
Nu votăm 2 contra 1 pentru ca nimeni să nu se simtă exclus.
Vorbiţi despre lucruri existente în contextul relaţiei.
Dar vorbim despre lumea exterioară,
în care vă veţi creşte copilul.
Acea lume nu acceptă uşor lucruri care nu par...
Normale?
Provin dintr-o familie lipsită de dragoste.
A existat devotament... 35 de ani de căsnicie
şi multă "normalitate", dar nu multă dragoste.
Eu, Kendra şi Rose...
E multă iubire între noi.
O ce?
O triadă amoroasă.
Trei persoane într-o relaţie monogamă.
Eu abia fac faţă unei singure partenere. Ce m-aş face cu două?!
N-are cum să funcţioneze.
Fiecare cuplu sau triadă e diferită. Nu putem generaliza.
Nu contează ce relaţie au. M-au minţit.
Au un stil de viaţă neconvenţional
şi probabil s-au obişnuit să fie criticaţi şi batjocoriţi.
Pe bună dreptate.
Putem întrerupe dezbaterea etică, să-i criticăm puţin ?
- E ciudat. Chiar e. - Patru sâni, două vagine...
Nu e ciudat, e fantastic!
Ştii ce? Ai dus discuţia la un alt nivel.
Viaţa e deja dificilă. De ce s-o complici mai mult ?
Acelaşi motiv s-a invocat şi pentru cuplurile interrasiale
şi homosexuale, că nu ar trebui să aibă copii.
Eu m-am oferit să ajut un cuplu de lesbiene.
Deci problema ta e că te-au minţit sau că sunt trei?
- Că m-au minţit. - Lasă minciuna deoparte.
Oamenii ăştia sunt într-o situaţie dificilă.
Societatea nu e pregătită pentru ei.
Tot despre asta vorbim? Sam are dreptate.
- E complet ciudat. - Mulţumesc, iubito.
Addison Montgomery.
Serios?
Vrea să...? Da, da, categoric!
Mulţumesc mult! La revedere!
Era avocatul meu. Deşi am trişat asistenta socială,
mi-a dat aviz favorabil, şi o viitoare mămică vrea să mă cunoască.
Ştii ce?
În multe locuri din lume, o femeie albă singură,
care trăieşte cu un bărbat singur de culoare,
fostul soţ al celei mai bune prietene...
Şi care încearcă să adopte un copil necunoscut,
- fără ca iubitul ei să fie interesat... - Ar părea complet ciudat.
Bine, fie! Nu mai zic că e ciudat. Triada are toată susţinerea mea.
Aş putea deveni mamă în mai puţin de o lună.
Te simţi bine?
Da.
Sigur? Vrei să vorbeşti?
Am emoţii pentru întâlnirea cu viitoarea mamă.
Da, aş vrea să vorbesc, dar sunt sigură că tu nu vrei.
Nu despre asta.
Păi atunci... Baftă!
Eşti grozavă.
Te vei descurca de minune.
Cum stai cu... iertarea?
În viaţa personală.
Ştiu că o propovăduim, dar... O pui şi în practică?
- Uneori. - Când?
Când relaţia merită salvată. Vorbim despre Amelia?
Nu, doar despre iertare.
Aha... Păi cred că depinde de greşeala comisă.
M-a zdrobit.
Da.
Iar când era la clinica de recuperare,
mi-a fost uşor să pun deoparte propriile sentimente şi reacţii.
Era uşor să-mi doresc doar să-o salvez.
Dar acum...
Nu vreau să-i îngreunez situaţia.
Acordă-i timp.
Asta faci tu cu Pete?
Da.
Funcţionează?
Nu.
Dr. Shepherd, mă bucur să vă văd.
Am auzit că aţi fost în concediu.
Aţi mers într-un loc grozav?
Aici nu e şuetă. Vă aşteaptă o operaţie.
Dr. Shepherd trebuie să se concentreze. La fel şi voi.
Mai puţină vorbărie şi mai multă concentrare.
Bisturiu.
Mai am un semestru, şi apoi Dreptul.
Ia loc, te rog.
Mă consideraţi o persoană rea fiindcă îmi abandonez copilul?
- Normal că nu! - Nu mă menajaţi, vă rog.
Gândiţi-vă la întrebarea propriu-zisă.
Am douăzeci de ani.
Nu mai sunt adolescentă şi am şi resurse financiare.
Nu e o necesitate.
Nu sunt forţată de împrejurări să o abandonez.
Renunţ la ea fiindcă... Nu vreau să fiu mamă la 20 de ani.
Şi nu vreau s-o dau cuiva care mă consideră o persoană rea.
Am făcut un avort pe la 30 de ani.
Eram deja chirurg, aveam o carieră.
Cu siguranţă aveam resurse financiare, dar... Nu eram pregătită.
Aşa că... nu te judec.
Dumnezeule!
Acum sper să nu mă judeci tu pe mine.
Îmi pare rău. Probabil n-ar fi trebuit să-ţi spun asta.
- Ba nu, nu... - Nu vreau să crezi că...
Nu vă judec, dr. Montgomery.
N-am cunoscut pe nimeni care să recunoască aşa un avort.
Nimeni nu discută despre asta.
Mai ales când vor să impresioneze pe cineva.
Niciodată.
Ne prefacem că aşa ceva nu există.
Sunteţi grozavă.
Te-ai întâlnit şi cu alţi potenţiali părinţi adoptivi?
Mama m-a pus să mă întâlnesc cu un cuplu de la biserică.
Sunt drăguţi... Dar cam plicitsitori.
Tatăl lucrează iar mama e casnică.
Au deja un băieţel.
- Sunteţi chirurg neonatal? - Da.
E minunat.
Mulţumesc.
Imobiliare?
Da. Violet zice că ar trebui să-mi iau o locuinţă.
Îmi pare rău.
Tu ce părere ai?
Nu ştiu.
Nu vreau să fiu părinte cu jumătate de normă,
să nu fiu cu el zilnic, să pierd trezirea, culcarea, băiţa...
Şi chiar dacă găsesc ceva în apropiere,
tot nu va fi casa lui.
Maya numea locuinţa mea "refugiul de weekend".
E greu. Pierzi multe.
Copiii te distrug.
Într-un fel sau altul.
Tu şi Addison?
Nici măcar nu ne mai prefacem.
S-a ajuns în situaţia în care unul din noi trebuie să spună cu voce tare,
să facă oficial ceea ce ştim deja amândoi.
Înainte de a spune cu voce tare... fii sigur că asta vrei.
În câteva luni, mi-aş putea vedea fiul pe monitor.
- Sau fiica. - Sănătos să fie. Nu contează sexul.
Rose are dreptate.
Gata, Kendra, am terminat.
Rose, tu urmezi.
Ce e?
Nimic. E drăguţ că reuşiţi să vă înţelegeţi aşa bine.
Teoretic pare dificil.
- Vrea să ştie cum e cu sexul. - Ba nu.
- Nu-i nimic. - Toţi sunt curioşi.
Avem un pat foarte mare.
Ajunge, Kendra!
Dr. Montgomery, ce s-a întâmplat?
Nu înţeleg de ce ar face asta.
Fiindcă are opt ani şi îşi dorea cartonaşele.
- Te testează. - Nu ştiu ce să zic...
Cooper, dacă vine un părinte şi îţi spune că fiul lui a furat ceva,
ce i-ai spune?
L-aş întreba dacă a observat recent şi alte tulburări de comportament.
E cazul lui Mason?
- Nu, dar... - Ce altceva ai mai întreba?
Dacă au existat în casă probleme la care ar putea reacţiona copilul.
E cazul lui Mason?
Nu, nu cred.
Şi atunci?
Un copil fără probleme mari şterpeleşte din senin o jucărie.
Ce le spui părinţilor?
N-am mai făcut asta niciodată...
Nu cu copilul meu.
E diferit.
Rose, mi-e teamă că...
Ai uterul compromis şi insuficienţă ovariană după T.B. pelvică.
Tuberculoză?
Dar nu sunt bolnavă.
Nu. Nu este activă.
Dar dacă în ultimii zece ani ai fost cumva în America de Sud...
A fost în Chile după terminarea facultăţii.
Ce vrei să spui?
Din păcate, organismul lui Rose nu poate produce ovule viabile
şi nu poate duce o sarcină.
Îmi pare foarte rău, Rose!
Dar tot putem avea o familie, nu?
Da. Analizele lui Kendra au ieşit normale.
Dacă Evan şi Kendra ar încerca să facă un copil,
e posibil chiar să nu aibă nevoie de F.I.V.
Cum?
Şi cu mine cum rămâne?
Rosie, ai fi şi tu mama copilului.
Ar fi copilul nostru.
Ba nu, ar fi al tău şi al lui Evan. Nu e acelaşi lucru.
Din experienţă ştiu că, după naşterea copilului...
Nu! Ideea era să avem un copil împreună,
astfel încât să putem contribui toţi.
Dr. Reilly are dreptate.
Dacă toţi trei vă doriţi un copil, indiferent de unde provine...
Dacă nu pot contribui cu nimic, nu o facem.
Rose, tu singură ai spus că vă descurcaţi în orice situaţie.
Asta şi facem.
Doar că nu vom avea nici un copil.
Într-o relaţie dintre doi oameni,
ambii trebuie să fie de acord să facă un copil.
Aceleaşi reguli se aplică unei triade.
Toate deciziile trebuie să fie unanime.
E clar că asta nu e.
Şi nu pleacă nici unul.
- Au pretenţia că sunt o familie. - Familiile nu rămân mereu unite.
La urma urmei, Kendra şi Evan nu sunt prea diferiţi de noi.
Vor să rămână împreună şi să facă lucrurile să meargă,
iar ăsta e un obstacol.
Pentru majoritatea cuplurilor, incertitudinea obţinerii unui copil
nu e un obstacol, ci un punct final.
Fiindcă a avea copii nu e o decizie raţională.
Ce e? Nu zic că e iraţională, ci instinctivă.
E dictată de hormoni. E de ordin biologic.
Dar a-ţi dori un copil... ori îţi doreşti, ori nu.
Le-ai dat nişte veşti devastatoare.
Au nevoie de timp să le proceseze.
Să sperăm că relaţia lor va rezista.
Am auzit că operaţia de ieri a mers bine.
E ca mersul pe bicicletă.
O bicicletă ruginită, cu prea puţin aer în cauciucuri, dar...
Ştiu că simţi că eşti prima persoană
care trece prin asta, dar să ştii că te descurci grozav.
Nu mă simt grozav.
Ştiu.
Du-te la întruniri, roagă-te la ce vrei tu,
şi fă următorul pas indicat.
Câte o zi pe rând.
Câte un minut pe rând.
- Se mută? - Da.
Şi Lucas?
Va locui jumătate din timp cu tine şi jumătate cu Pete?
Nu ştiu... Nu mai ştiu nimic.
Nimeni nu ştie, dar toţi ne prefacem că ştim.
Da, dar cândva mă pricepeam şi eu să mă prefac.
- Cum a mers întâlnirea? - Nu mi-am ţinut gura.
Nu se poate!
Dar cred că nu a deranjat-o.
E foarte drăguţă.
E isteaţă... hotărâtă... Şi în travaliu!
- Cum? - Dumnezeule! E în travaliu!
- Addison! - Da.
- Te-a ales? - Nu ştiu.
Dar m-a chemat. E semn bun, nu?
E un semn grozav! Fugi!
Dumnezeule!
Probabil ar trebui să-mi calc pe inimă
şi să cumpăr o casă, decât să închiriez un apartament care să nu-i placă lui Lucas.
O casă cu curte şi spaţiu suficient.
Da, probabil e mai bine pentru tine.
Dacă nu vă mai împăcaţi, ar fi bine să te obişnuieşti cu ideea.
Ştiu.
Uneori nu ştiu ce e în capul lui Violet.
Addison e la fel.
Femeile astea...
Mai că-l compătimesc pe tipul cu triada. Are două pe cap.
Nu-l compătimesc prea tare.
Nu cred că merită. Frustrarea e dublă.
- Ştii cum combat eu frustrarea? - Prin masturbare?
- Ai cumva 12 ani? - Da.
Poligonul de trageri.
- O, Doamne, iar începe... - Poligonul de trageri?
Sunt maestră, Sheldon. Te pot învăţa.
Prefer să rezolv problemele prin comunicare.
Şi rezolvi ceva?
N-am mai tras cu pistolul de la antrenamente.
Aşa că... mă bag!
Veniţi şi voi?
Nu. Mulţi ani am avut de-a face cu victime ale armelor.
Nu, mersi.
Sam?
N-am tras niciodată cu arma şi nu intenţionez să încep acum.
Cooper?
Prefer masturbarea din frustrare.
Minunat! Mai împinge o dată cu putere!
- Bună! - Mama nu a ajuns.
E plecată din oraş.
Mă bucur că m-ai sunat.
Copilul vine prea devreme.
Ba nu, e în regulă.
Doare!
- Întotdeauna doare. Cum e? - Copilul e O.P.
- Ce înseamnă? - E cu faţa în sus.
Va ieşi mai greu.
- Contracţiile se răresc, copilul nu coboară. - Încerc cu dispozitivul de aspirare.
Nu înţeleg...
Copilul are nevoie de puţin ajutor.
Trebuie să împingi, Melanie!
Nu merge. Trebuie dusă în sala de operaţii.
Copilul e bradicardic, nu e timp.
Mă descurc.
- Lasă aparatul! - Ce faci?
O ajut să nască. Tu ţi-ai terminat treaba.
Forceps Kielland!
E prea riscant.
Copilul are deja probleme de două minute.
O pot deschide în trei minute.
Eu îl pot scoate înainte să termini tu pregătirile.
Nu risc leziuni cerebrale doar fiindcă eşti tu începător.
Cunoşti complicaţiile pe care le implică un forceps rotativ?
Evident. Mi-aş face griji dacă l-ai folosi tu!
Melanie, voi întoarce copilul, ca să-l poţi împinge afară.
Te va durea când introduc forcepsul.
Bine.
Aşa.
Până aici e bine.
Vreau să împingi la următoare contracţie.
Bine.
Bine? Eşti gata?
Uită-te la mine! Împinge!
Foarte bine! Îi văd capul.
Te descurci perfect, Melanie. Iese!
Aşa!
Uite-o!
E perfectă, Melanie!
E perfectă!
Salut!
Tu eşti părinte.
Printre altele.
Da, acum nu mă interesează celelalte.
Mason a furat un pachet de cartonaşe din magazinul de jucării.
Mă vezi că am treabă, nu?
Haide, Sam! E foarte important pentru mine.
Bine...
Păi... nu ştiu ce să zic.
Pedepseşte-l şi mergi mai departe.
Nu cred că e aşa simplu.
Cred că ar trebui să rămân tipul bun.
Cred că ar trebui să fiu părintele care nu îl pedepseşte.
Gândeşte-te şi tu...
Erica a fost cu el de la început.
Ea se ocupă deja cu partea de disciplină, iar el ştie.
Aşa...
Mason ar putea veni la mine chiar dacă o dă rău în bară,
mi-ar spune ce s-a întâmplat, eu l-aş putea ajuta...
Ne-ar fi prins şi nouă bine când eram copii.
N-ar fi fost grozav?
- Foarte. - Nu-i aşa?
Da. Evident că ai putea fi aşa, Coop.
Sau i-ai putea fi tată.
A fi cu adevărat părinte cu normă întreagă
şi a face tot ce poţi ca fiul tău să ajungă bine... e greu.
Trebuie să spui mulţi de "nu", să auzi mulţi de "te urăsc",
să renunţi la distracţie pentru a reitera valori
pe care le consideri importante.
E cea mai grea slujbă din lume.
Aşa că... nu ştiu ce să zic. Tu hotărăşti.
O înţeleg că e supărată, dar... nu-i corect.
Abia a aflat că nu poate avea copii.
Are nevoie de timp.
Pe de o parte e vorba de incertitudinea lui Rose despre copil.
Dar nu credeţi că se gândeşte şi la cum vă va afecta relaţia?
În ce sens?
Că între voi doi se va crea o legătură din care ea nu poate face parte.
- Asta nu s-ar întâmpla niciodată. - Niciodată.
Deja se întâmplă!
- Aţi venit aici fără ea. - Dar încercăm să găsim o soluţie.
Ne dorim... să găsim o soluţie.
Bine.
Sunteţi dispuşi la compromis?
Dacă ar exista vreun mod de a o asigura pe Rose,
şi a o face să înţeleagă faptul că facem asta pentru toţi trei...
Chiar tu mi-ai spus că relaţia funcţionează datorită regulilor.
Toate deciziile trebuie să fie unanime.
Nu, Amelia a început totul. Ea s-a dat la mine.
Ţinteşte, Sheldon.
Iar când am început să simt ceva... a apărut Ryan.
Cu mâna stângă o stabilizezi pe dreapta.
Îmi pare rău pentru ea.
L-a iubit, iar el a murit.
Ştiu că îi pare rău că m-a umilit.
Nu ştiu ce să zic.... De ce n-o pot ierta?
Apasă pe trăgaci, Sheldon.
N-am mai tras de ani buni cu arma.
Pe toţi dracii, ce bine e!
Aşa e.
Trage la ţintă, revarsă tot din tine!
Amelia nu e acum în stare să se ocupe de nici unul din sentimentele tale.
Ştiu c-o iubeşti, Sheldon.
Iubeşte-o suficient cât s-o laşi în pace.
Ţinteşte!
- Bună! - 'Neaţa!
Ce-ai păţit la mână?
Mi-am scrântit-o la poligonul de trageri.
Serios?
Poate devine noul meu hobby.
Pare... distractiv.
Aş putea veni şi eu?
Nu.
Adică... nu în viitorul foarte apropiat.
Înţelegi?
Da.
Nu se poate face nimic pentru a... mă face bine?
Rose, nu eşti defectă.
Ştiu că aşa te simţi, dar... există foarte multe femei
care au venit la mine fiindcă nu puteau avea copii,
şi tot găsim o cale de a le ajuta să devină mame.
Eşti părinte?
Da. Nu biologic, dar dragostea pe care o port...
Nu vreau să-i pierd.
Dacă apariţia unui copil va schimba totul?
Dacă dragostea e adevărată, va rezista oricărui obstacol.
Chiar crezi asta?
Nu.
Nu, dar...
Cred că dragostea e o mare forţă.
Se luptă din răsputeri, dar... Uneori viaţa câştigă bătălia.
De asta mi-e teamă! Că dacă eu sunt infertilă...
e ca şi cum viaţa ar câştiga.
Crezi că poţi termina mai devreme, să mergem la debarcader?
Azi nu mergem la debarcader.
- Pe bune? - Da.
Trebuie să discut cu tine...
Te-am văzut când ai furat cartonaşele din magazin.
Nu încerca să negi, fiindcă te-am văzut.
Vreau s-o sun pe mama.
Stai jos şi ascultă-mă!
Cine spune?
Eu. Sunt tatăl tău.
Ba nu!
Eşti doar cel care a lăsat-o pe mama însărcinată.
Uite ce se va întâmpla mai departe: mâine, după şcoală, vin să te iau,
mergem la magazin şi îi ceri scuze proprietarului.
- N-o să... - Ba ai să-ţi ceri scuze.
Apoi te duc acasă,
vei merge în camera ta şi-ţi vei face lecţiile.
Şi vei sta acolo până se face ora de culcare.
Asta se va întâmpla timp de o săptămână.
Crezi că mama va fi de acord?
Sunt convins că da.
Dar... în weekend?
Mergem la film?
Nu. Filmul iese din discuţie.
Dar... te voi vedea?
Normal.
Nu voi pleca niciodată.
Ai înţeles?
Îmi doresc un copil,
dar... nu aşa.
Însă vă iubesc, aşa că... sunt de acord.
Voi doi veţi face copilul, iar eu voi avea încredere în noi.
Mulţumesc, Rose!
Nu!
Nu pot face asta.
Îmi doresc mult un copil, dar funcţionăm prin reguli.
Avem nevoie de ele.
Dacă deciziile nu sunt unanime, cineva va suferi şi nu se poate asta.
Putem apela la o mamă surogat, putem adopta sau putem renunţa la idee,
dar dacă e să aleg... te aleg pe tine. Pe noi trei.
E o nebunie! Aici nu e vorba de lucruri mărunte.
Nu e un lucru trivial.
Îmi doresc un copil care să fie al meu.
- Evan... - Vă iubesc pe amândouă, dar...
Nu sunt sigur că te-aş putea alege pe tine.
Bună!
- Cum te simţi? - Bine.
N-am vrut s-o iau în braţe, dar până la urmă am luat-o.
Vrei s-o ţii în braţe?
Da.
Bună, fetiţă!
Addison...
Da.
A fost incredibil să te cunosc.
Mulţumesc.
Şi pentru mine.
Mi-e greu să fac asta.
Nici nu-mi pot imagina.
- Ce e? - E o nebunie.
Eram sigură că ai fi mama perfectă pentru fetiţa mea.
Iar ce ai făcut pentru noi două... a fost nemaipomenit.
Tu eşti nemaipomenită.
Îmi doresc să ajung şi eu ca tine.
Dar m-am gândit... Când tu te afli aici
şi faci lucruri grozave pentru oameni ca mine...
cine ar avea grijă de ea?
- Dacă te îndoieşti de ce fel de mamă aş fi.. - Nu.
Sunt sigură că ai putea fi o mamă incredibilă.
Dar mă uit la copilul ăsta...
şi mă gândesc la familia de la biserică
şi la cât de uşor s-ar integra acolo... cu o mamă... un tată...
un frate...
Cum te simţi?
Ca şi cum aş vrea să-mi jupoi pielea.
Toată ziua.
În fiecare zi.
Ai pofte?
Nu. Doar durere.
Aş vrea să întorc timpul.
Aş vrea ca Ryan să fie în viaţă, să mergem împreună la dezintoxicare
şi aş vrea... să nu fi rănit oamenii pe care îi iubesc.
Da...
Înţeleg ce spui.
M-am purtat cumplit cu tine.
M-am purtat ca o nemernică cu tine, Charlotte.
Nici nu ştiu de ce mai stai de vorbă cu mine.
Şi eu m-am purtat cumplit cu mulţi oameni când eram dependentă.
Aşa se întâmplă.
Te înţeleg.
Sheldon mă urăşte.
Nu te urăşte, ci te iubeşte.
E o diferenţă.
Uneori e subtilă, dar...
E o diferenţă.
Ce mă fac?
Următorul pas indicat.
O întrunire.
Ai o clipă, să te uiţi la nişte imagini?
Cred că o insuficienţă ovariană parţială...
Addison, te simţi bine?
Vrei să stăm de vorbă?
Nu.
De ce zâmbeşti?
Azi... sunt... tată.
- Ai făcut-o? - Da.
- Şi cum a fost? - Cumplit.
- Pentru tine sau pentru el? - Pentru amândoi.
Mai mult pentru mine.
Sunt foarte mândră de tine, Coop.
Deci primesc un premiu?
Ceva de genul ăsta?
Bună!
Bună! Ţi-ai pierdut cheia?
A, bine.
Nu vrei s-o păstrezi pentru situaţii de urgenţă?
Ştiu unde e cheia de rezervă.
Ai venit până aici doar pentru asta?
Nu. Mi-e dor de el.
Ştiu că nu e seara mea,
dar mă gândeam că l-aş putea culca eu.
Cât de greu e...
E unul din cele mai grele lucruri din viaţa mea, dar... Nu!
Nu?
Pe bune?
Dacă vrei să mă pedepseşti
- pentru dimineaţa aceea... - Nu, nu, nu...
Urăsc regulile astea, Pete.
Urăsc să trăiesc aşa, dar aveai dreptate.
Dacă e să funcţioneze, trebuie stabilite nişte limite,
iar Lucas are nevoie de constanţă.
Asta e seara cu mami, deci tati nu va fi în preajmă.
Aşa i-am spus amândoi.
Dacă cedăm şi schimbăm regulile...
- Da, ai dreptate. - Îmi pare rău.
Îmi lipseşte.
Te sun şi ţi-l dau la telefon. Şi vii să-l vezi dimineaţă.
Bine.
Nu pot să-l pierd, Violet, nu pot...
Orice s-ar întâmpla între noi,
oriunde s-ar ajunge, trebuie să ştiu că...
Nu te voi ţine niciodată departe de el!
Pete, vei rămâne mereu tatăl lui.
Îţi promit! Orice s-ar întâmpla.
Doar că avem nevoie de reguli... Şi pentru el, şi pentru noi.
N-am primit copilul.
Îmi pare rău.
Da, sigur...
Ştiu ce mult înseamnă pentru tine.
Şi îmi pare rău că eşti dezamăgită.
Te iubesc!
Şi eu.
Nu mai putem continua aşa.
Ştiu.
Deci asta a fost tot.
Da...
Asta a fost.
Mi-am dorit un copil şi pe Sam, şi nu am parte de nici unul.
E corect aşa?
Dacă nu ai obţinut copilul ăsta, nu înseamnă că nu vei primi altul.
Cum să mai cred aşa ceva? Cum să mai cred în ceva vreodată?
Cum de dragostea nu e de ajuns?
Trebuie să faci faţă pierderii.
Trebuie să te lupţi cu dezamăgirea.
Nu vreau.
Traducere şi adaptare: Pisicella [Nifty Subtitles Team]