Dragă, ai găsit geanta cu scutece?
N-am găsit-o, am pregătit-o dimineaţa.
Dragă, nu vom ajunge prea departe
în excursie fără ea, hai s-o găsim.
Poţi da mai încet?
Şi-a făcut geanta?
- Max, volumul. - Max, ţi-ai făcut geanta?
Urăsc săptămâna de după vacanţă.
E atât de mult haos. Nu e ordine.
Bomboane şi jucării peste tot.
Max, te rog! Te rog, te implor.
Dragă, te-ai uitat în bucătărie?
Nu e în bucătărie.
De ce aş pune-o în bucătărie?
- Oh, Doamne!
- Scuze, ooh!
- Dragă, ascultă.
Pari un pic copleşită.
Bine. Scuze.
Sunt copleşită.
De ce vrea tatăl tău s-o vedem pe bunică-ta?
- Nu-i place de ea. - E ziua ei de naştere.
E un pic cam dur, da?
Toată lumea îşi iubeşte mama. Mă uit în bucătărie.
Nu-i place de mama lui.
Max!
- Oh, Doamne!
E aşa de bine.
- Da!
Oh, oh! - Vezi?
- Da, da, da. - Bine, bine.
Să spunem că am 24 de ore
să termin o scurtă descriere?
Nu, nu, nu, nu, o voi face. O voi face.
Dar plec din oraş,
şi va trebui să o fac pe drum.
Bine, mulţumesc. E bine, pa.
Eşti sigură că nu luăm prea multe?
Tatăl tău a sunat din nou.
- Da. - Vrea să fim pe drum
fix la 9 dimineaţa.
- Dar e chiar acolo. Nu poţi să-l iei?
Max, e timpul să termini. Mergem.
- Nu. - Sunt aproape gata.
- Nu, ai terminat acum. Max?
Max.
- Max, plecăm. - Am spus, sunt aproape gata.
Încă cinci.
Încă unul. Aşteaptă.
- Nu! - Am terminat.
Îţi dai seama ce ai făcut?
- Nu striga la mine.
Mă chinui la nivelul ăsta de zile.
- Nu mai tipa. - Zile!
Am pierdut totul!
- Opreşte-te. Nu contează.
Îţi tot spun de o oră
să-l închizi, şi nu m-ai ascultat.
- Eşti o căţea! - Nu arunca...
- Cum mi-ai spus? - Eşti o căţea!
- Bine, asta este!
Vei fi pedepsit! Eşti pedepsit.
- Oh, da. - Eşti...
Ca şi sâmbătă, când ai zis că nu pot
merge la film, şi ai uitat cu totul...
- Asta e... - Şi am mers oricum?
Tu... Nu mergi în călătorie.
- Ce? - Du-te sus acum!
Nu mergi în călătorie. Asta e.
- E atât de nedrept! - Nu arunca cu chestii în mine.
- Te urăsc! - Eu spun ce e corect
şi ce nu e. Eu sunt mama.
E corect.
- Haide, Camille.
Poate ne grăbim un pic. Avem un program.
- Eşti agitat.
- Nu sunt.
- Scumpo?
- Mm.
Înainte de a duce întreaga familie în excursie,
Eşti sigur că vrei asta?
- Oh, haide. E ziua mamei, 86 de ani.
La naiba, sigur că vreau...
- Da, ştiu, dar nu am mers la ziua ei, la 85...
Sau ziua ei de 84,
sau la 77, sau...
- Ei, adică, haide. - A căzut,
şi s-a rănit, nu ştiu.
Ştii, M-am gândit, ştii...
- Da... Da, ştiu.
- Uite, merg să
verific roţile la maşină, bine?
- Va fi bine.
- Am găsit scutecele... Bine, trebuie să meargă.
- Nu merge. - Trebuie să meargă.
Şi Nora, toţi mergem.
Nu merg, Nora nu merge
doar dacă o alăptezi tu...
Cred că e cam extrem.
- Fiul tău mi-a zis căţea.
A zis de două ori.
Îmi pare rău, da?
Nu e bine.
Sigur nu a vrut,
şi vin cu o soluţie.
Nu-mi pasă că n-a vrut...
Dintre toate pedepsele, ai ales-o pe asta?
Asta mi-a venit în minte, da?
O să respect ce am zis.
Putem gândi creativ?
O altă pedeapsă?
Creativ cu ce?
Să-i dăm un avertisment?
E important pentru tata.
Fericirea lui e mai importantă decât
impunerea unei pedeapse?
- Nu asta spuneam. - Dar de familia noastră?
Trebuie să rămân fermă cu asta, da?
L-am avertizat tot timpul, şi degeaba.
- M-am prins.
Dar tatălui meu nu-i va plăcea.
Priveşte altfel lucrurile.
Te vei distra cu Haddie, nu?
- Vă mai apropiaţi. - Da, ar fi frumos.
- Îmi pare rău, dragă.
- Acum, stai aşa.
Asiguraţi-vă că-l legaţi bine.
- Să fie strâns. - Vreau să fie solid.
Nu vreau să-l fure cineva.
Nu cred că trebuie să ne facem griji
că va fi furat.
- Da, frumos aşa cum e.
- Hei, Adam e aici! Bine, bine.
Millie, ia staţiile şi hărţile.
Haideţi, toată lumea. Să mergem.
Joel, hei, hei, da. - Hei.
- Drew. - Bună dimineaţa.
- Hei. - Hei, băieţi. Haide...
Unde-i copilul? Unde-i Kristina?
- Uh, n-au putut veni, tată, îmi pare rău.
- Ce, sunt bolnave?
- Este cel albastru... - Să mergem.
Nu, uh, doar... Max a întrecut măsura.
Şi a trebuit să-i dea o pedeapsă,
aşa că nu merge în excursie.
- Ar trebui s-o sun... - Dar va sta acasă
cu copilul, bine?
- Pot s-o sun? - Nu.
Adam, e ziua mamei, 86 de ani, ştii?
- Tată, ştiu că este, ştiu. - E o nebunie.
- E bine? - Nu e nebunie, tată.
Asta e ce avem de făcut pentru Max uneori.
- Poate ar trebui să ne oprim...
- Nu controlăm comportamentul lui Max
dacă nu sunt consecinţe, da?
Aşa trebuie să fie.
Trebuie să o susţin, da?
Poţi să respecţi asta, te rog?
- Vezi de staţii. - Bine.
Câte una de maşină. Mulţumesc, Camille.
- Bine.
Bine, vă rog nu le pierdeţi.
- Următoarea maşină. - Va fi greu.
Traseul de deplasare
e trasat cu galben.
Sunt meniuri incluse în pachet,
ne vom opri la Cindy's pentru prânz.
Ieşire pe 127. Deci, toţi să scrie comanda.
Să nu aşteptăm pe-acolo
din cauza celor mici, bine?
- E ca o hârtie de GPS? - Acum, staţiile.
- Să vă explic ceva. - Mai funcţionează?
- Da, şi ascultaţi, bine?
Se utilizează numai pentru misiune.
- Bine. - Nu sunt jucării.
Nu vă jucaţi cu ele.
- Putem folosi mobilele...
- Nu. - pe care le avem cu toţii?
- Nu poţi folosi mobilul
în timp ce conduci, Joel.
- Haide, Joel. - Joel.
Scuze, era o întrebare stupidă, băieţi.
Dacă totul e conform programului,
ar trebui să fim la motel în Bakersfield la ora 19.
Nu am geaca de ostilităţi.
Mergem într-o zonă de luptă? Ce se întâmplă?
Trebuie cineva să facă pipi?
- Nu, domnule. Nu, domnule. - Nu.
- Faci pipi, Jabbar? - Nu, domnule.
- Sydney, vrei să faci pipi? - Nu, tu vrei?
Bine, toată lumea e gata?
Să mergem cu bine.
Respectaţi limita de viteză. Şi regulile de circulaţie.
Nu vreau pe nimeni arestat. - Respectaţi limita de viteză.
- Să ne punem în mişcare.
= Parenthood = - Seria 3 - Episodul 12 -
Traducerea: amper
Unde vrei să studiezi, Haddie?
Uh, ce? Nu ştiu, tată.
- La ce facultate? - Nu ştiu.
Ştii ce, vei avea
distracţia vieţii tale în colegiu, garantat.
La cine scrii mesaje?
- La Caroline. - Caroline?
E o fată deşteaptă.
Ştie la ce facultate merge?
Uh... Um, nu ştiu.
Bine! Hei, hei. Băieţi, băieţi.
Băieţi, bine, vom lua o mică pauză.
Un pic de pauză de la muzică.
- Da.
Am de scris un rezumat. Mulţumesc.
- Nu arată foarte rezumat.
Îmi plac bancurile juridice.
- Sunt tari. - Îmi plac bancurile juridice.
- Eşti atât de amuzant.
- Bună, Crosby.
E tot ce am putut să spun.
Bună, numai comunicaţii specifice.
- Vă mulţumesc mult. - Şeful Roşu.
Uh, aici e Aripa Noapţii. Terminat.
Aripa Noapţii. Asta e tare.
- Asta sună ca
titlu de misiune.
- Care e al tău?
Drew, care este... porecla ta?
Gândeste-te, orice aleatoriu... o celebritate.
Care e?
- ... Nu ştiu, băieţi. - Bine...
Cineva nu face
parte din misiune.
- Alege ceva. - Bine atunci.
Vei fi căpitanul cangur.
- Căpitanul cangur.
- Nora, ce facem astăzi?
Ne-am făcut toate treburile.
Am putea avea ziua fetiţei.
Dacă vrei, ne putem face pedichiura.
- Asta-i de rahat!
Este total nedrept!
Nu ar fi trebuit să spui ce-ai spus.
- Ai fi putut să-mi dai o altă pedeapsă!
Nu trebuia să spui ce-ai spus, da?
Eşti aşa de rea!
Eşti cea mai rea femeie din lume.
Nu pot să cred cât de rea eşti.
- Nu mai tipa la mine.
Aş vrea să nu fi mama mea.
Niciodată nu mai vorbesc cu tine.
Bine, să începem chiar acum.
Tu vorbeşti cu mine, aşa-i?
Bună, gu gu ga ga.
- Ei bine, sper că nu laşi asta
să distrugă excursia.
- Ei bine, pare a fi un lucru aşa de rău.
Nu ştiu.
Te-am auzit de atâtea ori zicând
că ei trebuie să stabilească limite lui Max.
- Da, dar nu pe timpul meu.
Tot ce-am vrut a fost ca tot clanul Braverman
să fie acolo şi mama să-i vadă...
- Da, ştiu. - Toţi să fim împreună.
Asta e tot.
- Da, dar nu vreau să te văd... dezamăgit din nou.
De fiecare dată când ai avut
de-a face cu mama ta, ai fost dezamăgit.
- Bine, bine, bine.
- Şi te pregătesc.
- Nu mă psiho-analiza, vă rog.
Bine?
Ştii ceva despre bunica Blanche?
- Uh...
- Groaznică bucătăreasă.
- Uau. - Îngrozitor.
A făcut nişte lasagna...
A fost groaznică,
şi am mâncat asta zile întregi.
Resturile.
Şi ne furişam după altă mâncare, ştii?
Boluri uriaşe de cereale.
Oh, da? Lasagna era rea?
Zile şi zile.
Da, a fost rea.
Nu-i plăcea de tatăl tău
şi nu din motive evidente...
Nu că era afumat sau nimic.
Avea nişte geanşi care ei nu-i plăceau.
Erau cu găuri, şi ea zicea că e lipsă de respect
să apară aşa în casa ei.
- Oh, nu. - Da.
Nu o să mă placă.
Oo... Ai dreptate.
Nu cred că tata ne-a luat s-o vedem pe bunica.
Îmi tăia părul de fiecare dată când o vizitam,
şi-mi făcea o tunsoare teribilă?
E răul pur.
- Sună rău.
Bunica Blanche nu e rea.
Când câştigam la concurs de ortografie,
îmi dădea 5 dolari.
Foarte drăguţ.
Deci, atâta timp cât câştigi la ortografie,
te va iubi.
Da, asta nu e rău deloc.
Aşa-i, Joel?
Nu o cunosc, aşa că...
- Bine, cine comandă două Monte Cristos
doar pentru gust? - Aşa e.
- Dacă vrei un atac de cord într-o sticlă.
- Nu, Philly cheeseburger.
- Ce zici de salată fiesta?
- Sydney, vrei salată de fructe?
- Staţi.
Staţi aşa. Adică, ce?
V-am dat meniurile.
Toţi trebuie să ştie ce doresc. Să comandăm.
Tată, nu ştim ce vor ceilalţi...
Relaxaţi-vă. Nu suntem la manevre.
Încercăm să vedem ce vom mânca.
Cine vrea limonada cu căpşuni?
Bine, cineva să-mi comande
un burger de curcan. Mă duc la baie.
- Vrei salată? - Da, vă rog.
- Eu vreau un Ruben. - Mm-hmm.
Salată mare şi extra sos.
E posibil?
Desigur.
Şi domnul care a plecat...
Fă-mi o favoare şi uită-te la fotoliul
din camion, te rog.
Vrei să mă holbez la fotoliu...
Nu vreau să te holbezi.
Vreau doar să nu-l fure naibii.
Doamne. Doar îţi cer o favoare.
Poţi să faci asta?
- Nu voi lua ochii de pe el. - Da, mulţumesc.
- Poate vreau ouă Benedict.
E într-o dispoziţie minunată.
- Ştii, fiule, să-ţi spun ceva.
Mi-e greu că nu e toată familia aici.
Doamne, tată, te superi? Sunt un pic ocupat.
Te înţeleg că
eşti ocupat cu Max şi toate alea.
Respect asta, dar trebuia să iei taurul de coarne
înainte de călătoria noastră de familie
sfinte Petre! - Hei, tată, ştii ce?
E trecută, s-o lăsăm baltă, bine?
Ei, spune-mi ceva, Adam.
Bebe a făcut ceva?
Căci bebe nu e aici.
De ce copila... - Doamne, tată, te rog,
doar las-o aşa.
De ce nu o suni pe Kristina?
Doar spune-i... Pune piciorul în prag.
- Oh, asta e perfect. - Ha?
Pune piciorul în prag, Adam.
Pentru că nu suntem în ani '50, tată.
Nu pun piciorul în prag cu Kristina.
- Ei bine, ar trebui s-o faci.
Vrei să încetezi şi să-mi dai o pauză?
Asta e familia mea.
Sunt fericit să fiu aici pentru tine,
şi îmi pare rău dacă eşti dezamăgit,
dar Kristina, a trebuit să ia o decizie grea cu Max,
şi ne ţinem de ea, bine?
Calmează-te.
Sunt calm.
- Va fi bine.
Va fi bine după ce vom ajunge la mama lui.
Ştii, acum e doar un pic speriat.
E îngrijorat de ea că a căzut?
Nu. E toată treaba asta cu mama lui.
El nu a avut părinţii pe care îi aveţi voi.
- Ce fel de părinţi?
Irezistibili?
- Nu, susţinători.
Când era tânăr, avea o multime de vise.
Au fost lucruri pe care dorea să le facă şi...
- Adică ce? - Să fie actor.
- Şi ştii ce i-a spus ea
când a zis că vrea să fie actor?
Ce?
A spus, "ce te face să crezi că eşti special?"
Şi era special.
Şi este special,
dar mai aude vocea ei în cap, chiar şi acum.
Ştii, şi... Cred că într-un fel,
încă mai caută aprobarea ei.
- A cui aprobare? - A...chelneriţei.
- Salata suplimentară. - Vorbiţi despre mama mea?
- Tată, nu e mare scofală. Vorbeam că
nu ar trebui să-ţi pese
de ceea ce crede bunica, asta e tot.
- Da, nouă nu ne pasă ce credeţi voi doi,
şi uită-te la noi.
Avem toţi, uh, un succes zdrobitor.
Da, în mod clar.
În plus, bunica e... un pic într-o doagă.
Nu lăsa opinia ei să te influenţeze cu ceva.
Într-o doagă? E bunica ta.
Ce zici de puţin respect, Crosby?
- Am crezut că-s de treabă.
Doar un pic. Lasă tonul mai jos.
E drăguţ. E ca un sitcom.
O face într-o doagă
pe bunica.
Atunci ce eşti tu...
Unde naiba e fotoliul?
Oh, Doamne.
Nu pot să cred că cineva l-ar fura.
Oh, haide, e o glumă?
Mă păcăliţi?
Ei, unde naiba e fotoliul?
Ţi-am spus să stai cu ochii pe el, şi a dispărut!
M-am uitat la meniu şi a dispărut!
Nu au putut ajunge departe. E un fotoliu de 270 de kg.
Nu e amuzant!
Nu pot să cred că mă pune
să conduc restul drumului.
Nu mi se pare prea corect.
Măcar n-ai văzut-o
făcând sex cu domnul Cyr.
- Da. - Nu eşti serios.
Absolut. Să mor dacă nu.
Oh, Doamne. Nu.
Am mers să iau un CD din casă
şi am dat peste ei. Da.
- Pfaaai. - Şi nici măcar nu pot
să mă uit în ochii ei.
- Oh, Doamne. - Da.
De aia ai fost furios întreaga călătorie.
Vezi că vine...
Să nu mai vorbim.
Oh, Doamne, bunicul e pierdut.
Pot da mai în spate?
Da. Oh, bine.
Mulţumesc. Spatele mă omoară.
Să mergem.
Bine.
900 de dolari aruncaţi pe fereastră.
Ce o să-i dau mamei?
La mulţi ani de 86 ani, mamă.
Uite, nişte zaruri de pluş, nu?
Ce zici de o şapcă de baseball sau un briceag?
Ce zici de asta?
Sau o brichetă din aia mare
cu vultur pe ea?
Bună.
Ah, uh, nu.
Sunt în maşină cu copiii.
- Bună. - Mark vă salută.
Te-au salutat înapoi. Ce?
Nu.
Sunt familiarizată cu poziţia aia
...din congres.
Eu...
Termină.
Vorbim mai târziu.
Bine, pa.
Hmm.
Mi-am curăţat camera.
Arată minunat.
Ai făcut o treabă bună.
Putem merge în excursie acum?
Nu, amice.
Îmi pare rău. Nu putem.
Tată, dă-mi 10 dolari.
Pentru ce?
Pentru CD-ul ăsta din anii '70.
Pare amuzant şi ciudat. Îl putem asculta în maşină.
Da, sigur. Hai să-ţi dau nişte bani,
să poţi face altceva decât să vorbeşti cu mine.
Uh, e vreo problemă?
Ştii ce, dacă trebuie să-ţi explic,
nu merită să mai vorbesc. Cât vrei?
Bine, nu ştiu,
dar pare cam pueril. Nu ştiu...
E posibil să fie pueril, Haddie.
Sunt sigur că nu pare a fi adult să dai
mesaje la prietena ta Caroline, ore întregi
sau să asculţi Taylor Swift de 1400 de ori.
Bine, uau... E o ceartă serioasă?
Da, sunt serios.
Credeam că ar fi frumos să vorbesc cu tine.
Nu ai spus două cuvinte întreaga călătorie.
Ăă... ba da.
- Ba nu. - Oh, Doamne.
Nu de ceva important sau real.
Vrei să avem conversaţii serioase?
Încerc să mă distrez.
Şi eu încerc.
Credeam că e distractiv să vorbesc cu fiica mea
cu şase luni înainte de a merge la facultate,
dar cred c-am greşit.
Uite 20 de dolari.
- Oh. - Distrează-te.
Mersi pentru vinovăţie.
Îmi place ăsta, dar ăla îmi place mai mult.
Bine, ăla va fi.
Bine.
Cred că o să-i placă.
Hei.
Crezi că mamei îi va plăcea asta?
Cred că va arăta tare bine cu ea.
Da, bine.
Uită-te la asta. E pentru păr?
- Nu, n-o atinge. - Bine.
Îţi plac pălăriile noastre?
Sunt la fel.
Oh, drăguţ.
Nu-l înveseleşte nimic.
Ce-i cu el?
Păi, ştii.
Nu ştiu.
Ce?
A văzut când tu şi domnul Cyr,
aveaţi o întâlnire privată
în casa de oaspeţi.
Ce?
O uniune intimă a corpurilor.
Taci din gură.
- Oh, nu! - Mm-hmm.
- Nu, nu. - Mm-hmm, mm-hmm.
- Nu azi dimineaţă, nu, nu. - Ba da.
E oribil. Cel mai rău lucru.
Oh, nu, nu, nu. Nu înţelegi, bine?
E teribil şi pentru mine să mă gândesc...
Şi pentru mine.
Sunt deschisă, si tot e oribil.
- E suparat. - Ce să fac?
Nu ştiu cum să...
... repari asta. E o problemă gravă.
Nu ştiu ce vei face.
Am făcut cina.
Uau.
Arată bine, Max.
Arată delicios.
Să vă spun ceva.
Nu cred că mă simt prea bine...
- De ce nu te culci? - Nu vreau să mă culc.
Trebuie s-o sun pe mama şi să-i spun
că jumătate din familie nu vine.
- De ce insişti cu asta? - Oh, Doamne.
Nu pot să cred că nu uiţi odată de asta.
- Nu poţi. - Trebuie să spun ceva.
Adam, e din inimă.
Ţi-am cerut aşa de puţin, fiule.
- Tată! - Vă cer atât de puţin la toţi.
- Serios? Glumeşti? - Bine.
Hai să vorbim despre altceva.
Tată, ne-ai îngrămădit în maşini ca pe fermieri,
să facem atâta drum,
o facem pentru tine, şi eşti supărat.
E nebunie.
Doar v-am cerut să mergem
s-o vizităm pe mama de ziua ei.
Ce dracu facem aici?
Şi dintr-o dată e o crimă de război?
Tată, nu e crimă de război.
Da.
A fost pe nepregătite, fără preaviz.
Şi ne-am străduit
să ne organizăm pentru a fi aici.
Dintr-o dată, e de parcă voi
mi-aţi face o uriaşă favoare.
Nu, dragă, nu asta a spus.
Ba chiar asta a spus.
Trebuie să vă spun ceva.
Voi... Voi chiar...
Sunteţi de rahat.
Mă duc la culcare.
Mamă.
Doar ţine drept...
A plătit hotelul.
Cam înainte de 8:00.
Maşina nu e acolo.
- A plătit hotelul. - Mulţumesc, Joel.
A spus unde merge?
Nu întreb persoanele
unde se duc, când eliberează camera.
Bine.
Nici unul dintre ei nu răspunde la telefon.
- Cum fac? - Te-ai prins.
Nu, nu răspunde.
- Serios? - Da, serios.
- Oh, haide. - Nu, nu-i mai vreau
în această călătorie.
La naiba.
Nu vreau să creadă că i-am obligat.
Nu asta era ideea, Camille.
Să înveţe o lecţie, de plâns cu voce tare.
E atât de tipic pentru tata.
- Egoist. - Aşa de manipulant.
- Nu-mi place să mi se spună că-s de rahat.
Clar.
Acum ar trebui să ne simţim vinovaţi.
Dar nu mă simt vinovat.
Nici eu.
Mă simt enervat.
Mă simt vinovat de scaun.
Am dat-o în bară.
- Ar trebui să te simţi rău. - Da, ar trebui.
- M-a rugat să mă uit de el. - Păi, ce facem?
Să facem ceea ar trebui...
Să luăm coada între picioare
să ajungem acolo şi să ne cerem scuze.
Exact asta vrea să facem.
N-am făcut nimic.
De ce să ne cerem scuze?
N-ar trebui să ne simţim prost.
Am lăsat jumătate din familie acasă,
să fac asta pentru el. Unde e aprecierea lui?
Nu vei avea apreciere.
Niciodată.
N-ar trebui să-i dăm satisfacţie.
Ca şi cum am spune, "Ai câştigat."
Cu bunica cum rămâne?
Personal, nu e de acord cu mine.
I-a spus la tata, "Nu-s de acord cu Sarah,"
şi el mi-a spus mie...
Eu zic să nu-i urmăm.
- Să mergem acasă. - E bine-aşa.
- Îmi place. - Să ne oprim pe la...
- Uau, chiar? - Haideţi.
Mergem acasă.
Bună, amice.
Ţi-e foame?
Nu.
Vrei să te ajut să despachetezi?
Ai grijă.
Deci, ce fel de o lecţie am învăţat
din toate acestea?
- Să nu mai zic aşa. - Corect.
Niciodată.
Mai ales cum ai zis. Nu e frumos.
Ce e asta, amice?
Era pentru mama Blanche.
Ultima dată când am văzut-o, a spus
că-i plac gâzele, aşa că...
Cum împături o cămaşă?
Îmi pare rău că n-am fost atentă la tine.
Nu-i nimic. Eram obosit.
Am exagerat. E în regulă.
Mă gândeam că sunt...
aşa de obişnuită să stau cu tine...
tot timpul.
Nu mă gândesc că nu te mai văd,
când voi merge la şcoală... Că va fi o schimbare.
Mă sperie să mă gândesc că voi fi
ca un adult, şi trebuie sa iau lucrurile în serios.
E înfricoşător, nu?
Eşti tatăl meu.
Sunt obişnuită să fii in preajmă.
Vreau doar să ştii că mă simt bine cu tine.
Vreau să ştii, cred că eşti
o fată uimitoare.
E adevărat.
Aşa simţi despre părinţii tăi, nu?
- Oh, Doamne. - Ce se întâmplă?
Mă simt vinovat.
- Oh, Doamne. - Da.
Da, mă simt destul de prost.
- Adică, o mare, mare vină... - E greşit că
eu simt nimic? - Da, e greşit.
- Să mergem. - S-ar putea să nu fi om.
Hai să luăm amendă de viteză.
De ce nu răspunde la uşă?
Poate că nu aude.
Poate auzi.
Stă bine cu auzul.
Şoldurile ei pot fi vândute ca piese de schimb,
dar poate auzi bine.
Mamă!
Crezi că s-a întâmplat ceva?
Poate e o fereastră deschisă.
Mamă!
Eşti bine?
- Mamă! - Hei.
Bine, asta e. Mamă!
Intru.
Mamă?
Mamă! Hei!
- Mamă? - Mamă!
Hei!
Alo?
Nu e aici.
Nu, azi marţi.
Aşa-i? "Clubul de bridge, ora 1:30."
Ce?
Merge la bridge.
A programat un joc de bridge în ziua când venim?
Noi conducem...
sute de kilometri, prin iad să ajungem aici,
şi ea e la un joc de bridge?
Sunt sigură că e... în fiecare marţi de la 01:30.
E bătrână.
Şi eu sunt, la naiba. Hai mă.
Ştii ce?
Am terminat cu asta.
Gata. Am plecat de aici. Sunt atât de terminat!
Ştia că venim. Unde dracu...
Surpriză! Suntem aici!
Unde e mama Blanche? Am un cadou pentru ea.
Hei, Max. Am zburat să vă surprindem,
am gândit ca va fi... - Ai merita o medalie,
să zbori cu un copil de trei luni.
Mulţumesc. Am băut o bere în avion,
e bine că ajuţi.
Unde e toată lumea? Ce s-a întâmplat?
Vrei să ştii ce s-a întâmplat?
- Da. - Oh, îţi spun
ce s-a întâmplat. - Bine.
Vino aici.
Ei bine, um...
Kristina, treaba e că...
Mă uit la viaţa mea, şi mă gândesc,
ce contează cu adevarat,
şi ce amintiri ai.
Da, e minunat.
Dar întregul scop e familia.
Adică, despre asta e totul,
şi am vrut copiii să vină cu mine în vizită la mama.
Au fost cam reticenţi, şi m-am înfuriat.
M-am supărat pe ei şi i-am părăsit.
Şi, e cam rău...
Am distrus totul.
Asta e.
Zeek, haide.
Glumeşti?
- Glumeşti. - Mm.
N-ai distrus nimic.
Pot să spun asta, deoarece,
ei bine, ştii,
să provii dintr-o familie cu lipsuri, şi...
Tu ar trebui să fii mândru
de tine şi de această familie.
Tu şi Camille aţi creat această minunată şi ciudată
şi nebună...
Mare familie.
Sunt atât de norocoasă să fac parte din ea.
Nici nu pot să-ţi spun.
Întotdeauna m-ai tratat ca o fiică.
Şi mereu ai fost acolo pentru mine,
şi îţi mulţumesc pentru asta.
Deci, mulţumesc.
- Eşti un tată bun... - Serios?
Şi un om bun. Da.
Mulţumesc.
- Bună. - Mamă!
O chem pe Camille.
- Zeek. - Bună.
Să te ajut.
- Sunt bine. - Eşti sigură?
- Da. - Uite cine e aici.
Bună, mamă.
- Ce mai faci? - Bine.
Uite cine e aici.
- Uite, Millie. - Mamă.
- Arăţi minunat. - Camille...
- Arăţi minunat. - Mulţumesc.
- La mulţi, mulţi ani. - La mulţi ani.
- Mulţumesc. - Ce s-a întâmplat?
Ce-ai făcut? Ai uitat că venim?
Nu, ştiam că ajungeţi până acum.
Traficul e nasol după-amiaza.
- Vezi? - Oh, Doamne, uite.
Aduci cadoul din maşină?
Bunico, hei!
Ce faci? Scuze de întârziere.
- Dragă? - Surpriză!
La mulţi ani. Mă bucur să te văd.
Ne-am oprit cu copiii, a fost o nebunie.
Bună, dragă. Îmi pare rău.
La mulţi ani.
Te bucuri să mă vezi?
Am cheltuit 500 $ pe biletul de avion...
Mulţumesc, dragă, mă bucur că eşti aici.
Cu plăcere.
Nici nu-i cunosc pe toţi.
Avem o întreagă echipă aici.
Ai pierdut un dinte?
Vezi, au apărut. Toţi vor să fie cu tine.
- Haddie! - Bună!
Îmi pare rău pentru tot, pop.
Eşti un copil bun, Adam.
O mai ştii pe Sydney? A crescut mult.
Ţi-o aminteşti pe bunica Blanche?
Vai, asta e ceva.
Se pare că-ţi place.
Oh, e minunată. Julia, îţi mulţumesc.
E atât de utilă.
- Bunico. - Da.
- Asta e de la mine. - Bine.
Ce e asta?
Te uiţi la un prăjitor de ouă
pentru ochiuri.
Are un temporizator
aşa că ouăle nu se vor arde.
Oh.
N-am mâncat ouă de ani.
Va fi interesant.
Nu mănâncă ouă, Crosby.
- Al meu e următorul. - Bine.
- Deschide-l. - Bine.
Deschide-l.
Bine.
Aşa. E atât de interesant.
E un glob cu zăpadă.
Îmi plac globurile cu zăpadă. Îmi place ăla.
A fost cel mai bun din magazin.
- Uită-te. - Ninge!
- Eu l-am ales. - Zăpadă.
Oh, mulţumesc.
Hei, vrei să vii în maşină cu mine?
Am nevoie de ajutor să aduc ceva.
Ştiu când am luat-o.
- Da. - Bine.
E un lucru foarte greu.
Nu am nimic de cărat.
Vreau doar să vorbesc cu tine.
Îmi pare rău că ai văzut... orice ai văzut.
Nu, nu.
Nu vreau să te supăr cu asta..
Simt că nici nu putem vorbi în mod normal.
Mi-aduc aminte,
în gimnaziu, l-am văzut pe profesorul meu
luând o juma' de vodcă, şi-am gândit că e de rău.
Şi asta e mult, mult mai rău.
N-ai văzut profesorul făcând sex cu mama, da?
Este diferit şi rău.
Uite, Drew, oamenii sunt doar oameni, da?
Sunt o persoană, şi tu eşti o persoană.
Unele lucruri le fac oamenii şi
te vei gândi într-o zi sau ceva, şi ştii,
eşti... ştii, eu sunt mama ta, dar sunt şi..
Sunt o persoană.
E ca şi cum mamele nu fac sex...
Ştiu, dar... Pe de altă parte,
iată cum e, aşa că... - Da, sunt conştient.
Sunt conştient, deci, da.
Poate că ai nevoie de mai mult timp.
Mm-hmm. Da.
Ei bine, putem...
să încercăm să ne bucurăm de restul călătoriei...
Da. N-ar trebui să intrăm în casă?
Pot să te îmb... îmbrăţişez?
Ascultă, mâine ar fi mai bine.
- Prea curând? - Da.
Mulţumesc pentru conversaţie.
Nu e o strângere de mână bună.
- E foarte moale. - Da.
Gata cu zahărul. O să faci viermi.
- Hei, o să-l scapi. - Max, opreste-te.
Du-te la joacă, vă rog.
E cam nisipos.
Cum ai fost, bunică Blanche?
- Oh, foarte bine. - Da?
Sunt foarte independentă.
Nu am nevoie de multă fâţâială.
Desigur, ar fi frumos să văd anumite persoane
un pic mai des.
Suntem aici acum, mamă.
Da.
Te-ai bucurat de aniversare şi de darurile tale?
Oh, da. Au fost frumoase.
Desigur, Zeek a uitat şi mi-a luat o pălărie
de la un popas, pe drum încoace.
A fost întotdeauna uituc.
Un pic hoinar.
Poate de aia n-a stat într-o afacere
prea mult, mereu în mişcare din loc in loc.
Ştii, e aici, bunică. Te poate auzi.
E bine, fiule.
Stai liniştit. Nu se merită.
Ştii, el ţi-a cumpărat un frumos fotoliu
de ziua ta, şi a avut probleme
să-l pună în spate la maşină şi să-l lege.
Şi eu trebuia să mă uit la el, şi a fost furat.
E vina mea, nu a lui.
Ce s-a întâmplat?
Nu-i nimic, mamă.
Crosby mi-a spus despre scaun.
Nu-ţi face griji.
Oricum, ce să fac cu un fotoliu mare?
Nu e vorba de scaun.
Ei bine, ce e atunci?
Ştii ce le-am spus copiilor mei
în fiecare zi a vieţii lor?
Adică, la toţi patru,
chiar dacă am fost supărat sau frustrat sau trist,
ştii ce le-am spus în fiecare zi?
"Te iubesc."
Am vrut să fie clar pentru ei.
De aceea le-am spus.
Apoi te-ai rănit la şold, şi m-am gândit,
Doamne, trebuie să-i duc pe copii acolo.
Mamă, ei sunt cel mai bun lucru pe care l-am făcut...
în viaţa mea...
Şi am vrut să vezi asta.
Sunt frumoşi.
Mulţumesc.
Te iubesc, Zeek.
Sigur că da.
Eşti copilul meu.
Traducerea: amper
Aţi urmărit - Parenthood - Sez.3 - Ep.12