Dacă mai vrei copilul meu, îl poţi avea.
Oamenii plătesc o grămadă de bani pentru un copil.
Nu pot să-ţi dau bani pentru copil, Zoe.
Am nevoie de ajutor.
Ştiu că lucrezi din greu,
dar trebuie să găseşti altceva.
Ea m-a sărutat, ţi-am spus asta.
Mi-ai cerut s-o concediez, am încercat,
dar nu am putut,
să nu-i rănesc sentimentele.
- Putem vorbi? - Am decis să mă întorc la muncă.
Am înţeles ce spui,
dar eu nu plec nicăieri.
Îmi place de Jasmine şi Jabbar.
Cred că ar trebui să pleci.
Oh.
Mm, Crosby, Crosby, trezeşte-te.
Hai. Trebuie să pleci.
- Ce e? - Trebuie să pleci acum.
- Ridică-te acum! - Ce se întâmplă?
- Trebuie să pleci. - Oh, băiete, asta e.
Mama îl aduce pe Jabbar la 7:30.
Asta înseamnă că ai 7 minute să te ridici din pat.
Haide.
Ea nu a întârziat niciodată în viaţa ei.
- Vrei să vorbim de... - Evident că vom vorbi.
Dar nu putem vorbi acum.
Nu avem timp. Ridică-te.
Bine, mă ridic. Mă ridic.
Oh, omule.
E totul bine?
Nu, nu e bine!
Bine, vin. Stai aşa.
Oh, Doamne.
- Haide! - Bine, bine.
Vin. Vin, vin, vin.
- Bine... - Aici, aici, aici.
Du-te, du-te, du-te.
Bine, Jasmine, ăă...
Da, ştiu, ştiu, vom vorbi.
Vom vorbi mai târziu.
dar totul e în regulă.
- Deci, e cafea Peet. - Da.
Sunt bine.
M-am gândit că ar fi mai uşor
dacă ne-am separa pentru o vreme.
Da, înţeleg.
Bine.
Adică, înţeleg clar dacă... dacă tu şi Joel
vreţi timp să vă mai gândiţi.
M-am prins, înţeleg. Nici o problemă.
Zoe...
Nu avem la ce să ne gândim.
Ceea ce ceri n-o să se întâmple.
N-avem nevoie să ne gândim,
vrem să trecem peste asta.
Vrei să tragi uşa după tine?
Oh.
- Bine. - Bine.
Deci, ce e cu Jasmine şi Dr. Prestidge?
Vom ajunge şi la asta,
dar cum stai cu răceala
dintre tine şi bătrâna doamnă?
- Uh-oh. - Hei.
- Bună. - Bună, doamnelor.
Cine e mai atrăgătoare?
- Nimeni. - Nimeni.
Dai un mesaj greşit.
Nu e mare scofală.
Doar...
Amber are nevoie de un serviciu. Are nevoie de o muncă.
Voi nu aveţi nimic la studio ce ar putea face?
- Ar fi fost frumos. - Are nevoie de ceva bani.
- Îmi place muzica. - E atât de muzicală.
Pot să dai vina pe mine?
Da, avem deja secretară.
Adică, ne-ar place să vii, dar...
Tatăl tău vrea un discurs.
Bine. Venim acum.
Ce spui?
Amber caută de lucru, dar...
Dacă aveţi secretară?
Da, aveţi o secretară tare.
Tocmai, lucrez la o campanie.
Poate te iau la mine.
Nu ştiu sigur.
Bobby Little candidează la consiliul oraşului.
Tipul ăsta... era stagiar.
Îi spuneam "Mic Bobby Mic."
Îi spuneaţi "Mic Bobby Mic."
- Oh, uau. - Cred că ai fi
- bună la asta. - Veniţi aici.
- Haideţi! - Suntem gata...
Da. Vreau să spun câteva cuvinte.
- Nu e mare lucru. - Ar fi grozav.
Ce faci? Dacă nu o pot angaja,
- o angajezi tu? - Aveţi secretară.
Dacă o concediai pe Rachel, aveai un loc liber.
Aşa că încerc eu.
- Adam? - Da, îmi pare rău.
- Îmi pare rău, Pop. - Unde e mama?
La vârsta mea, începi să gândeşti
că nu mai sunt surprize,
- dar, uh... - Tată.
- Ei bine, nu. - E pauză... asta e.
- Da. - Linişte, linişte!
- Oau! - Şşşşt.
Eşti îngrijorat de furtună?
Nu. Se pare că cer senin.
Oh, Doamne.
Sunt plin de viaţă.
Pfaaaai!
Sfinte... nu ţi-e frică de nici o furtună.
Vreau să-l duci pe Max la şcoală dimineaţă.
Trebuie merg pe la birou.
Bine.
Credeam că nu începi lucrul până luni.
Aşa e, dar Bob vrea să cunosc echipa, aşa că...
Bine.
Cât timp vei fi supărată pe mine?
Nu ştiu.
Hmm.
= Parenthood = - Seria 3- Episodul 11-
Traducerea: amper Subtitrari-Noi Team www.subtitrari-noi.ro
Am angaja-o pe Amber dacă am avea bani.
Mi-ar plăcea să lucreze aici.
Ar fi distractiv.
Nu crezi că ar fi fain
- cu muzica ei şi restul? - Da, ar fi.
Dar are nevoie de bani, şi noi n-o putem plăti.
Nu ştiu câţi bani va face
într-o campanie, dar...
Poate va duce la ceva.
- Da. - Cred c-a fost frumos
- de Kristina, că s-a oferit. - Aşa cred şi eu.
Deci, vorbind de Amber, şi de un loc de muncă,
m-am culcat cu Jasmine ieri.
Hopa.
Speram că poate ai făcut acelaşi lucru cu Seth
şi-mi dai un sfat în privinţa asta.
S-a întâmplat cumva?
Mm.
Ăsta e un da?
Bine, deci se mai întâmplă.
Oameni fac asta.
E mama a copilului tău.
E o legătură specială.
Da...
Da, e complicat.
I-am spus lui Jabbar că nu ne căsătorim,
şi a fost cam trist.
Eram amândoi trişti.
Am început să bem vin, şi...
şi apoi...
- Ştii. - Ştiu.
Nu am vorbit cu ea.
Nu ştiu ce ar trebui să-i spun.
Crezi că va fi diferit?
Depinde dacă vrei sau nu
să fie diferit.
Mm-hmm.
Dar dacă nu ştiu?
Ai făcut Embarcadero ieri?
Şi ai fost şi azi?
Îl poţi suna pe Porter
să te asiguri că vine?
Minunat. Bine. Ah...
Kristina!
Bună.
- Hei. - Slavă Domnului că eşti aici.
Ce mai faci?
Gata de acţiune?
Mă bucur să te văd. Uau, arăţi grozav.
Mulţumesc, mulţumesc.
Ai crescut.
Donna, îi dai Kristinei calendarul meu,
şi tot de ceea ce are nevoie,
şi dă-i indicaţii pentru întâlnirea cu sindicatul.
- Orice ai nevoie. - Oh.
- Sunt Kristina. - Donna.
Reuniunea e aici, şi notele de întâlnire
sunt pe birou.
Probabil că nu ai nevoie de ghidare.
E o întâlnire mâine?
Da, oh, rahat. Nu ai primit telefon?
- Nu am primit. - Îmi pare rău, e o problemă?
Îl duc pe fiul meu la expoziţia de dinozauri.
Mâine e sâmbătă, am crezut că sunt liberă.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Donna, te rog du-te şi ţipă la vinovat.
Îmi pare rău, încă ne organizăm.
Vor cădea capete.
Nu trebuie.
- Îţi promit. - E bine.
Te rog fă un efort pentru mâine.
Aprobarea de la Sindicat
înseamnă mult pentru noi. - Ştiu. Voi fi aici.
- Am nevoie de tine. - Sunt aici pentru tine.
- Bine? - Bine.
- Haide. - Vom câştiga.
- Haide, Donna. - Da.
Donna, adu-i informarea. Kristina, să mergem.
- Da. - Haide, sus aici.
E... bine. Vin acum.
- Bună. - Hei.
- Cred că-mi dau demisia. - De ce?
- Ai spart ceva? - Nu.
Am sperat că se va trece peste impas,
dar nu e aşa. De loc.
Simt ca am stricat totul
cu o greşeală la beţie.
Deci vrei să renunţi la tot de la o greşeală.
Da.
Nu ştiu ce altă alegere am.
Viaţa merge mai departe. Nu renunţa.
- Serios? - Da, într-adevăr.
Se va trece peste asta.
Trebuie doar un pic de timp.
Fie vorba între noi, nu e numai Adam.
Problema e acasă cu soţia lui.
- Soţia lui ştie? - Da, ştie.
Oh, Doamne.
În ciuda sfatului meu să nu-i spună.
- Cred că ea mă urăşte. - Da, probabil.
M-a urât şi pe mine acu două luni.
Vroia să mă omoare, nu alta.
Şi acum mă place.
- Serios? - Da.
Ce-ai făcut să te ierte?
- Am ajutat-o să nască. - Oh.
Nu e o opţiune pentru tine,
trebuie să te gândeşti la altceva.
Mă simt atât de prost.
Hei, e în regulă.
Nu trebuie să te simţi prost.
Eşti o persoană bună. Ai greşit.
Ai făcut o greşeală. Eşti om.
- Asta facem. - Bine.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Acum du-te la muncă. Da?
Da. Bine.
- Repejor? - Bine.
- Hei. - Bună, puştioaico.
- Cum merge? - Bine.
- Munceşti din greu? - Oh, da.
- E frig afară. - Da, o nebunie, ştiu.
Ce aveţi azi?
Ohh, am, uh...
Mă lupt un pic cu o răceală.
O cafea sau ceai minunat.
Da, astea sunt specialităţile noastre.
- Bine. - Cum merge?
Foarte bine. Totul e minunat.
Mă iei uşor cu veştile proaste?
Nu e de lucru, rămân blocată aici?
De fapt, este complet opusul.
E un loc de muncă disponibil.
Primesc.
Serios? Nu ştii despre ce e.
Nu-mi pasă. Vreau să plec de aici.
Ce zici să fii asistenta mea?
Mi-au dat un buget pentru asistent,
şi m-am gândit la tine.
- Vreau să lucrezi cu mine. - Oh, Doamne, uau.
E mult de muncă, Amber. Nu vreau să te mint.
Trebuie să fii cu mine de dimineaţă,
foarte devreme, uneori.
Nu vei dormi tare mult,
vei alerga cu comisioane tot timpul.
Vei sta la întruniri,
- scriind copii pentru presă. - Oh, Doamne.
Ştiu, sună intens deoarece este.
Dar cred c-ar putea fi bine pentru tine.
- Ştiu că o poţi face. - Uau.
Pare a fi excelent. Eu...
Da, dar?
Sunt speriată.
Adică, hai să fim sinceri,
Am cam dat-o în bară
când vine vorba de familie,
şi nu vreau să te dezamăgesc.
Amber, stai, stai, n-o să mă dezamăgeşti, da?
Eşti isteaţă, şi plină de resurse,
Cred că ai o uimitoare capacitate
să vorbeşti cu oamenii.
Eşti ca un diamant în stare brută.
Trebuie să ai mai multă încredere în tine.
Dragă, modul în care ai procedat cu Max...
Nu voi uita niciodată.
Deci, ce zici?
- Da. - Da?
Deci, la 9. Luni dimineaţă.
Voi fi acolo.
- Bine. - Am înţeles.
Hei, um...
Mulţumesc.
Cu plăcere.
- Pa. - Trage tare.
Max, dragă,
sunt supărată că nu voi putea
vedea mâine, dinozaurii cu tine.
Îmi pare rău...
Nu sunt dinozauri reali.
- Au dispărut. - Corect, ştiu.
- Au doar oasele. - Foarte adevărat.
Foarte adevărat.
Eşti supărat că nu merg?
Nu, mă va duce tata.
Sunt încântat să văd Tyrannosaurus.
Mă bucur pentru tine. Am auzit că e uimitor.
Da, va fi grozav. Tata!
Da? Hei.
Ok, muzeul se aşteaptă să fie aglomeraţie
şi întârzieri în rând,
Deci, trebuie să fim acolo devreme.
Înainte de a se deschide...
Am luat mâncare chinezească. Am stat la birou.
Stai o secundă, Max.
E bine. Îmi place chinezească. Mulţumesc.
Pot s-o iau toată.
Aşa.
Max, lasă-mă să vorbesc cu mama puţin.
Dragă, trebuie să merg la lucru mâine.
Cineva doreşte să vadă studioul.
Pot veni numai mâine.
Nu, nu lucrezi mâine.
Nu, nu poţi lucra mâine pentru că e sâmbătă.
Ştiu, am spus că mergem,
dar nu pot...
Nu, tată, mergem la muzeu mâine!
Bine, Max. Ascultă la mama.
Calmează-te şi respiră adânc.
- Nu! Mergem... - Max...
- Ce se întâmplă? - Nu putem...
vom merge mâine!
Schimbare de plan, de data asta.
- Şi vom rezolva cumva... - Trebuie să mergem!
Şi eu am vrut să plec. De ce e supărat?
Nu-i păsa dacă eu merg sau nu.
Nu e vorba de tine, Adam.
Eu trebuie să lucrez mâine, deci,
nimeni nu-l poate duce la muzeu.
- De când? - De asta era vorba.
- Din moment ce... - E o noutate pentru mine.
Am o întâlnire mâine. A fost programată.
Nu pot amâna.
O avertizare ar fi fost bună.
Trebuia să-ţi anunţ secretara?
- Foarte amuzant. - Trebuia s-o sun.
Aş fi apreciat să-mi zici, asta e tot.
Data viitoare voi o suna.
Nu-ţi face griji, voi rezolva cumva.
- Bine. - Da, asta-i.
Bine.
- Mm-mm. - Haddie, haide.
Îmi pare rău.
Haddie, nu ţi-am fi cerut dacă nu eram disperaţi.
Am înţeles.
Am făcut-o de atâtea ori, dar nu pot.
Am cerut tuturor Braverman-ilor,
bunicii... la toată lumea.
Şi tu eşti cea mai bună bonă pentru Max.
Da, am doar un mare...
Gândeşte-te la ceva
ce ţi-ai dorit de la noi şi spune-mi.
- Ce? - Zi de-acolo.
Bine. Dă-mi o maşină.
O maşină... să-ţi spun ce.
Să fie la mijloc.
- 10 dolari pe oră. - Asta nu e la mijloc.
Opriţi-vă. Staţi, staţi.
Fără bani în schimbul ajutorului.
Mâine ai grijă de fratele tău.
Doar de fratele tău.
Pentru Nora rezolv altfel.
Mă voi asigura că te lasă să înveţi.
Nu e nici o negociere. Ai înţeles?
- Bine. - Gata?
- Da. - Bine.
Doamne.
Mulţumesc mult că faci asta.
Apreciez. M-ai salvat.
A fost de ultim moment, ştiu.
Glumeşti? E plăcerea mea.
Totul e aici... sticlele
şi toate jucăriile.
Scutecele...
Încă mai suge...
- Laptele matern. - Bine.
Da, nu-ţi face griji.
Nu-i pot oferi asta.
Nici n-am crezut. Poftim.
- Aaa. - Du-te la mătuşa Sarah.
Somnoroasă.
A adormit în maşină.
- E obosită. - Uită-te la ea.
E haina ce i-ai luat-o tu.
Da, îmi plac jeanşii la un copil.
- Ce pot să spun? - Ai stil.
Mulţumesc că ai grijă de Amber.
- E aşa entuziasmată. - Oh, Doamne, ţi-a spus?
Sunt încântată că va veni.
La început, a spus "Nu sunt sigură,"
- Şi a ezitat, dar... - E doar emoţionată.
- Dar va fi bine. - Da.
Cred în ea, aşa că...
Nu vreau să-ţi faci griji.
Mark vine mai târziu. Mă va ajuta şi te sun
dacă e ceva...
Nu sunt îngrijorată deloc.
Îţi promit că nu sunt.
Îmi amintesc prima dată cu Amber.
E greu, ştii, aşa că nu te simţi...
E un pic cam dur, mă simt un pic vinovată...
Mint, de fapt.
- Sunt încântată să merg la muncă.
Şi să fiu cu alte persoane, cu adulţi.
M-am îmbrăcat frumos...
- Arăţi minunat. - Mulţumesc.
Trăieşte. Nu-ţi face griji.
Mulţumesc că ai grijă de copilul meu.
Şi eu mulţumesc că ai grijă de al meu.
Cu plăcere. Sună-mă pentru orice.
- Distrează-te. - Mulţumesc.
Spune, "pa" la mami.
Bine, sună-mă.
Pa.
Haddie.
Nu.
- Mi-am dat seama. - Nu!
Haide, uite.
- Max! - Ok, uite-aici, uită-te.
Ce-am zis acum cinci minute?
Luăm autobuzul 18 până la Alston...
Încă învăţ.
Şi mergem 200m pe Shattuck,
apoi în centru pe Berkeley B.A.R.T.
la staţia Embarcadero, şi apoi schimbăm
- la Municipal. - Ieşi din camera mea.
Şi de acolo, mai avem...
- Îmi pare rău. -... 7 km până la muzeu.
Mai am nevoie de o oră.
- Nu. - Ce ţi-am spus?
Nu mergem la muzeu.
Stăm acasă în seara asta.
Nu, Haddie, nu e corect.
Mama şi tata sunt cei care
au încălcat promisiunea,
de ce să fiu eu pedepsit?
Nu ştiu. De ce sunt eu pedepsită?
Tu nu eşti pedepsită. Eu sunt.
Eu nu merg la muzeu.
Max, îmi pare rău.
Ai putea să mă duci la muzeu.
Mama şi tata lucrează. Trebuie să învăţ!
Nu, dar nu putem. Nu e corect.
- Max, ieşi. Nu e corect.
Ieşi din camera mea.
Nu e corect nici faţă de mine.
- Haddie, nu este corect! - Pa-pa.
Nebun.
Nebun... Nebun.
Cei mai mulţi lucrează la Telegraph Hill...
Vedem asta mai târziu...
Stai o secundă, Bob. E soţul meu.
Voi răspunde repede.
- Fă-o. - Mersi. Vin imediat.
Hei, ce faci?
Kristina, e Rachel.
E un moment prost?
Nu e aşa potrivit, Rachel. Ce-i?
Scuze că te sun în week-end.
Sunt sigură că eşti ocupată cu copiii.
De fapt, lucrez.
Adam e bine? Are nevoie de ceva?
Ce? Ce se întâmplă?
Nu. Te voi suna
într-un moment mai potrivit.
- Rachel, ce este? - Am vrut doar să spun
că îmi pare foarte, foarte rău,
şi ştiu că eşti supărată pe Adam
şi nu ar trebui să fii.
El n-a făcut absolut nimic rău.
E complet vina mea,
şi-am nici o scuză pentru comportamentul meu,
şi îmi pare atât de rău.
Bine, trebuie să plec.
- E bine? - Da.
Bine.
Da.
Îi mai ştii pe Sally şi Barney?
- Da. - Aici, bebe. Aici.
Suzeta nu ţine. Nu, eu...
- Nu-i nimic... - Ce s-a întâmplat?
Poftim.
Cu muci nu arată bine.
Nu răni copilul!
Vorbesc serios.
Vezi? E bine.
Max, am luat o pauză.
Ce se întâmplă?
Max...
Oh, micul Maxy.
Max?
Max, mă auzi?
Te strig.
Max, ce naiba?
Max?
Max! Unde eşti?
Trebuie să-l întreb pe fratele meu,
dar dacă vreţi să plătiţi rata,
ar fi de acord să fie disponibil
24 de ore pe zi.
Intră.
Îmi pare rău că întrerup.
Fiica ta e la telefon. Spune că e urgent.
Bine. O secundă, băieţi.
Haddie, eşti bine?
Nu pot să cred, Haddie! Cum s-a întâmplat?
Am spus că-mi pare rău. Te rog să nu ţipi.
Mi-e frică. Îmi pare rău.
Nu urlu.
Bine, ascultă, trebuie să stai acasă
şi să fii acolo
dacă Max vine acasă sau sună
- sau dacă sună cineva, bine? - Bine.
Mă duc la muzeu.
- Bine, poliţia e aici. - Haddie, aşteaptă.
Spune-le că e autist
şi nu se comportă normal
şi nu e obişnuit să fie singur.
- Ai înţeles? - Ştiu.
- Mă auzi? - Ştiu.
- Haddie. - Bine. Aşa fac.
- Am să le spun. - Bine.
Pa.
Apel Kristina.
Apel Crosby.
Apel Kristina.
Apel curăţătorie chimică.
Oh, Doamne! Apel Kristina.
V-aţi distrat aseară?
A-ha. Ne-am uitat la Nemo.
Ooo. Nemo, e bun.
Dar mama n-a văzut sfârşitul.
A mers în camera ei, că era prea tristă.
E un film trist.
Cred.
Nu trebuia să-ţi spun
că ea a plâns.
Putem lua îngheţată?
Da. Doar dacă mă întreci.
Oh, da. Oh! Ou!
Oh, prietene. Eşti bine?
- Au! - Ce s-a întâmplat?
Încheietura mâinii?
Stai, stai. Ţine-o nemişcată.
Mă doare.
Hei, ai auzit ceva?
Nu, nimic.
Deci nu l-ai găsit?
Nu, am mers peste tot
Am vorbit cu fiecare paznic. Nimic.
Îţi aminteşti ce altceva a spus?
E vreun alt loc unde ar putea fi?
- Poţi să te gândeşti la ceva? - Um...
Nu. Adică, nu ştiu.
Îmi pare rău, tată.
E în regulă, bine?
Îl vom găsi.
Nu pot să cred că doar a plecat.
Stai pe loc, bine?
Voi fi acasă în curând. Te iubesc.
E oficial cel mai mic copil
pe care l-am ţinut în braţe.
- Este? - Î-hî.
Ăsta de aici.
Uau.
Nu că aş fi ţinut
prea mulţi copii.
Nici un prieten nu are încă.
Am doi de vârsta ta.
E adevărat.
Rămân în urmă.
Sunt leneş.
Sunt un întârziat.
Ohh.
Ştiu.
Nu... ăla e nasul meu.
Uite ce m-am gândit...
parcul ăla mare cu tobogan
- Da. - Apoi, biblioteca ora cu poveşti.
- Parc şi ora de poveşti? - Da.
- Aşa e. - Da!
Vin!
Cine e?
- Hei. - Bună, Zoe.
Ce mai faci, drăguţă?
Dă-mi un minut, da?
- Bine. - Bine.
- Bună. - Nu vreau să te vadă.
Ştii, e un pic cam greu de explicat.
Am venit să-ţi spun că Troy nu e un băiat rău.
Zoe...
Nu am avut
ce numeşti o viaţă confortabilă, da?
Şi Troy crede că lucrurile ar putea fi
mai uşoare pentru mine.
Ştiu că pare a fi un dobitoc mare,
dar e aşa pentru că mă iubeşte mult.
Ştii?
Bine.
Ai fost atât de drăguţă cu mine.
Şi tu eşti femeia uimitoare
care a făcut lucruri uimitoare,
si eu sunt doar o fată patetică
care ascultă ceea ce prietenul ei
îi spune să facă, nu?
Nu, Zoe.
Nu eşti patetică.
Eşti puternică.
Probabil, mai puternică decât crezi.
Dar acum merg cu fiica mea în parc.
Îmi pare aşa de rău.
Şi mie.
Aş fi fost o mamă bună pentru copilul tău.
Nu, nu avem nici o idee unde ar putea fi acum,
dar, dacă auzi ceva, te rog sună-mă.
Bine. Mulţumesc.
Am găsit poza asta cu Max
în tricoul ce-l purta.
- Cu cine vorbeşti? - Bine.
Poliţia mi-a cerut să sun la toţi prietenii lui Max,
şi deoarece nu are prieteni,
am luat lista cu colegii de clasă
şi sun la ei acasă.
Şi acum o s-o sun pe mama ta.
Din nou.
Pentru toate beţiile
- cu studenţii de colegiu. - Ştiam că
vei spune aşa. Şi eu vroiam.
Şi intră mesageria vocală.
Nu pot să cred.
Merg 200m până la Shattuck în centrul Berkeley B.A.R.T.
Scuzaţi-mă, domnule. Scuzaţi-mă, domnule.
Numele meu e Max Braverman, şi caut
centrul Berkeley, staţia B.A.R.T..
Ai ceva bani?
Hei, hei, ai grijă, omule.
Hei, micuţule.
Ce faci? Hei.
Mă doare.
Ştiu, dar te vom vindeca.
Scuze c-aţi aşteptat, omule.
Am venit cât de repede am putut.
Eram la un meci de fotbal,
şi traficul pe Embarcadero a fost un coşmar.
Am câştigat?
Era 14-9 când am plecat.
Ai plecat în mijlocul meciului
să vii aici?
Asta e...
E foarte frumos.
Mulţumesc.
E sigur o frumuseţe.
Tată, doare.
- Ştiu. Te va face bine. - Ia-mă de mână.
E bine.
Strânge de fiecare dată când doare, da?
Acum, dacă doare foarte rău,
strânge foarte tare.
Bine?
Psst, ce fel de îngheţată ai luat?
- Un con de zăpadă. - Frumos.
Tata nu m-a lăsat s-o mănânc.
Mi-a pus-o pe încheietura mâinii.
Tatăl tău e foarte inteligent,
a făcut exact ce trebuia.
Acum vreau să ţii gheaţă la încheietura mâinii
pentru 24 de ore, da?
20 de minute da, 20 de minute nu.
Deci, nu e rupt?
E doar o entorsă minoră.
Dar vă voi da pachete de gheaţă
să puteţi salva îngheţata pentru burtică.
Ştiu unde este gheaţa.
- Pot să iau? - Da, du-te.
Jasmine şi Jabbar au petrecut,
câteva după-amieze aici, aşa că...
Îi place să mă ajute.
Da. E un ajutor bun.
Da.
Nu pot să cred că ai plecat
în mijlocul meciului.
Adică e...
Faci asta pentru toţi pacienţii?
De obicei nu las scaunul
la linia de 50 yarzi în al doilea sfert.
Dar el merită.
Ştii ce muncă ar fi perfectă?
Nu pot face asta. Voi avea probleme.
Nu va fi aşa.
Las-o baltă.
Kristina, e Adam din nou.
Încep să mă îngrijorez şi pentru tine.
Poţi te rog să-mi dai un telefon?
Mulţumesc. Pa.
Bine, uite ce am aflat, domnule Braverman...
Suntem gata.
Sunt prea bătrână pentru asta.
Bobby, nu fac asta.
Ai nimerit-o!
Nu.
Scuze.
Avem un echipaj pe drum, şi cum am spus...
Scuzaţi-mă.
- Hei. - Adam.
E bine. Poliţia l-a găsit în Oakland
umblând de bezmetic, şi-l vor aduce acasă.
Au găsit pe cine?
Pe Max.
Uite, dragă, îţi explic mai târziu, bine?
Vino acasă.
Telefonul a fost oprit pentru şedinţă.
Asta e.
Ai fi putut să dai mesaj sau...
Să încercăm să fim calmi şi să-l lăsăm
în pace, bine?
Încearcă să nu-l sufoci.
Nu am să-l sufoc.
Doar îl vreau acasă,
şi să mă asigur că e bine.
- Hei, uite cine e acasă. - Bună, dragă.
- M-am plimbat cu maşina poliţiei. - Da.
Distractiv.
Bine ai venit din aventură.
Mă duc în camera mea acum.
Ce zici să stăm aici,
să ne spui de aventura ta?
Nu, merg să hrănesc şopârla.
- Bine. - Nu vrei să ne spui
de plimbarea în maşina poliţiei?
Nu, merg să hrănesc şopârla.
- Ţi-e foame, dragă? - Serios?
Nu vom discuta despre asta?
Haddie, te rog, nu acum.
Lasă-l să furajeze şopârla.
N-o să vorbiţi cu el?
Dragă, lasă-l aşa. A trecut prin multe azi.
Nu, nu e corect.
- Nu, Max, stai. - Lasă-l.
Max.
Max, înţelegi ce s-a întâmplat azi?
Am vrut să merg la muzeu.
Da. Um, ştim.
Şi când ai vrut să pleci
şi nu ai spus nimic, înţelegi
că noi toată ziua
ne-am îngrijorat de tine şi nu ştiam unde eşti?
Păi, nu am mers la muzeu.
N-am reuşit să ajung la muzeu.
Bine. Bine.
Ei bine, înţelegi?
Îţi pasă?
Max, te uiţi la sora ta?
Îţi pasă?
Nu, nu îţi pasă,
niciodată nu-ţi pasă.
Desigur... parcă...
- Haddie. - Nu.
Ce, nu! Nu e corect.
Max, trebuie să te gândeşti şi la alţii.
Te gândeşti numai la tine!
Ce ar trebui să fac?
Totul devine atât de greu!
De ce? De ce te gândeşti numai la tine?
- Haddie. - E atât de greu!
Nu e corect.
Încercăm din răsputeri,
să fie totul normal, şi nu e.
Va avea probleme că a ţipat?
Mă duc să-l hrănesc pe Guacamole.
Bine.
Haddie.
Ştiu. Sunt în necaz.
Nu. Nu, nu eşti în necaz.
Îmi pare rău.
Îmi faci loc?
Da, îmi pare rău.
Îmi pare rău. N-am vrut să-l pierd pe Max.
Şi nu pot ţipa la el pentru ceva
ce nu poate controla.
Ce s-a întâmplat azi n-a fost vina ta, Haddie.
Mama ta şi cu mine trebuia să ne...
organizăm mai bine cu Max.
Ai fost supărată, şi aveai tot dreptul să fii.
Te descurci de multe ori,
şi te descurci bine.
Şi, uneori, uităm cât de greu îţi este.
E în regulă.
- E bine. - Nu, nu e bine.
Poate că nu e, dar asta avem,
cu asta defilăm...
Da.
Îmi pare rău că e greu.
Vreau să spun, ştiu că nu e vina lui, dar...
e de rahat un pic.
Da, aşa e.
Vino aici.
Sunt foarte mândru de tine, ştii asta?
Eşti bine?
Hei.
Vom scoate-o la capăt, da?
Dacă suntem amândoi la lucru,
trebuie să comunicăm mai bine şi...
suntem o echipă, nu?
Da.
Bine.
Adam, aproape am pierdut un copil astăzi.
Adică...
cum e asta...
Am pierdut un copil astăzi.
Şi a fost vina mea.
Ba da, a fost.
Nu, Kristina.
Nu e vina ta.
Dragă, am avut telefonul pe silenţios
pentru că eram supărată pe tine.
E vina mea. Da?
- Sunt mama lui. - Cred că ai avut dreptul
să fii supărată. Am spus că o concediez
şi n-am făcut-o, îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Şi mie.
Nu-mi place să mă cert cu tine.
Hei.
Eşti prietena mea cea mai bună.
Tu eşti prietenul meu cel mai bun.
- Te iubesc. - Eu te iubesc mai mult.
Când Jabbar s-a rănit la mână ieri,
Dr.Joe era la un meci de fotbal.
În mijlocul jocului la linia de 50 de yarzi.
Şi a venit să-l ajute pe Jabbar.
A fost foarte frumos. A fost super frumos.
Se poartă cu Jabbar foarte bine.
Şi cred că se poartă la fel şi cu tine.
Aşa e.
Şi meriţi asta.
Nu, nu merit.
Ba da.
- Nu. - Ba da.
Cum? Fac acelaşi lucru
ce mi l-ai făcut tu.
Nu pot să cred că-i fac asta.
Atunci n-o face.
- Să nu spun nimic? - Adică, e decizia ta,
dar, vorbind din experienţă,
Nu cred c-ar trebui să pierzi tot ce ai
pentru ceva ce nu trebuia să se întâmple deloc.
Va fi tot timpul o parte din mine care te iubeşte.
Asta este.
Şi regret că acea parte
îţi face mereu lucruri oribile.
Nu meriţi asta.
Meriţi mai bine.
Bună, Luncheonette. Sunt Rachel.
Bună, Rachel, sunt Kristina Braverman,
soţia lui Adam.
Bună ziua, doamnă Braverman.
Um, Adam nu e aici.
Ştiu. De fapt am sunat să vorbesc cu tine.
Chestia aia ce-ai făcut-o cu soţul meu...
n-a fost bine. Să n-o mai faci din nou.
Ai înţeles?
N-o s-o mai fac...
...niciodată.
Bine. Atunci cred că suntem bine.
O zi bună, Rachel.
Ce facem azi?
O mulţime de lucruri.
Am putea sta pe canapea toată ziua.
Am putea sta acolo toată ziua.
Sunt aşa de obosit.
Ah.
A fost distractiv, totuşi.
A fost foarte distractiv.
Nu ţi-am arătat filmuleţul ăsta.
Oh, Doamne. Glumeşti?
Uite, cine-i aici?
Nora, uite ce frumoasă eşti.
Cine e aia? Vezi aici?
Vorbesc serios. Nu glumesc.
Vezi aici. Cine e asta?
Ah.
E preocupată. Sunt eu.
Voi tăia partea asta...
Mă pot vedea clar să am un copil cu tine.
Um, îmi pare rău.
E cam ciudat... Nu am vrut...
Am gândit cu voce tare.
Sunt foarte obosit.
Şi nu mai gândesc ceea ce spun.
Îmi pare rău. Creierul meu, filtrează
de obicei lucrurile astea.
Eşti speriată? De la unu la zece,
cât de tare eşti speriată?
Poţi fi sinceră.
Doi.
Doi, dacă unu e minim şi zece maxim?
Cum e de obicei...
Doi.
I-am spus că nu sunt de acord cu el,
şi ne-am certat rău, şi a zis să nu mai vin acasă.
Nu ştiam unde altundeva să merg.
- Zoe. - Nu pot să-ţi promit
că el n-o să mai apară.
E foarte supărat pe mine.
Nu cred că va semna vreodată acele documente.
Nu ştiu ce se va întâmpla cu copilul.
Zoe, vino înăuntru.
Traducerea: amper Subtitrari-Noi Team www.subtitrari-noi.ro