- Alo? - Kevin Baines?
Sunt Sam Braddock de la Unitatea de Răspuns Strategic.
Vă sun în legătură cu Charlie Alanak. A scăpat azi de la ospiciu.
Credeţi că vine încoace?
Subiectul e violent şi imprevizibil, deci aveţi grijă.
Charlie!
CINCI ORE MAI DEVREME
Bună dimineaţa, Charlie. Cum te simţi?
Tot aşa? Să-l rugăm pe dr. Lavery să-ţi schimbe medicaţia?
Vorbeşte, Charlie. Trebuie să vorbeşti.
Nu... de pastile...
- ... am nevoie. - E-n regulă.
De ce ai nevoie?
Îmi pare rău, Charlie. Aş fi vrut să pot face asta.
Toate sunt împachetate până acum.
Eu şi mama mâncăm în farfurii de unică folosinţă.
- Aţi locuit mult timp acolo, nu? - 40 de ani.
Avem şase zile la dispoziţie să golim casa până se pune în vânzare.
La Craigslist, unde se duc să moară nepreţuitele suveniruri de familie.
Spune-mi, vinul tatălui tău e bun de ceva?
E groaznic.
Dar să ştii că-mi plăcea, în fiecare an, cum mirosea casa
a must şi a drojdie, iar tata cobora în subsol la fiecare 20 de minute...
Spike!
- Bună, Şefule. - Să mergem.
- E târziu. Avem multă treabă. - Bine, să mergem.
Salut, Charlie.
Dispari din faţa mea, Alanak!
- Nestor, termină! - Te omor!
Paza! Prindeţi-l!
- Soră! - Charlie?
Înapoi! Alo, Nestor, înapoi!
- Charlie? - Uşurel!
La ospiciul Meadowview, strada Keele nr. 7673.
Subiectul e înarmat, cineva a fost rănit. Se numeşte Nestor Prejean.
Vă trimit cazierul lui.
Atac... atac cu armă letală... tentativă de crimă.
- Nu-l pot controla paznicii? - Sunt neînarmaţi, ca la închisoare.
Winnie, vreau să vorbesc cu medicul de gardă.
Îţi fac legătura.
Şefule, închide-ţi microfonul. Te simţi bine?
Mama lui se mută înapoi în Italia şi vinde casa.
Pentru prima oară în viaţă e pe cont propriu.
- Ai auzit? - Cum de mi-a scăpat?
Tocmai asta e, Greg. De obicei, nu-ţi scapă.
- Aşa că te mai întreb o dată, eşti bine? - Nu, e doar...
- Am nişte probleme acasă. - Cu Marina?
Îmi place că face parte din viaţa mea. Dar, după cele prin care-a trecut,
are nevoie de mult sprijin şi îl merită. Chiar îl merită.
Merită pe cineva care să fie acolo şi s-o asculte.
Dar uneori, când mă întorc de la serviciu, ea e acolo şi eu sunt frânt.
- Mă simt golit de... - Şefule, ai legătura cu medicul.
Porneşte-ţi microfonul. E apelul tău.
Bună, dr. Lavery, sunt sergentul Parker. Cu ce avem de-a face?
Pacientul e foarte surescitat. A înjunghiat un alt pacient.
- Şi acum ţine ostatic un paznic. - Am primit cazierul lui Nestor.
- Ce-mi poţi spune despre boala lui? - E schizofrenic.
Se ştie că refuză medicaţia, ceea ce determină paranoia, halucinaţii, crize,
iar acum are toate simptomele unei căderi psihotice grave.
Bine, doctore, ţine-ţi personalul deoparte. Ajungem imediat.
- Va vedea tot ce facem ca pe o ameninţare. - Şi venirea noastră la fel.
- Şefule, avem vreo şansă cu vorbă bună? - Nicio şansă, la boala pe care o are.
Gata cu vorbăria, trecem la acţiune. Îl doborâm. Raf, Sam, fără chestii letale.
Spike, pregăteşte scutul sonic pentru a-l distrage.
- Recepţionat. - Echipament de protecţie de cum intraţi.
Mersi, Sam.
- Doctor Lavery? - Pe aici, pe scări în jos.
- Va trebui să eliberăm zona imediat. - E totul încuiat.
- Toţi au fost băgaţi în celule. - Haideţi, băieţi!
Taie-l! Dacă nu, înjunghie-l!
- La comanda mea... sunteţi gata? - Da.
- Intraţi! - Poliţia! Stai pe loc!
SRU! SRU! Aruncă arma! Arunc-o!
- L-ai luat, Sam? - Eşti teafăr, te vei face bine.
- Am imobilizat suspectul. - Eddie, avem o problemă.
- Chiar aici. - E una din asistente, Lorraine Manley.
- Unde-i paznicul? - Cine-i ăla?
Charlie Alanak, pacientul pe care l-a atacat Nestor.
- Ar fi trebuit să fie la infirmerie. - A fugit.
Echipa unu, altă misiune! Winnie, dă în urmărire maşina asistentei.
- A fost văzută plecând din parcare. - Vreau dosarul lui Charlie Alanak,
tot ce ştii despre el, începând cu locul de unde provine.
Şefule, voi revedea incidentul, poate găsesc ceva.
Bine, Spike, aşa să faci.
Astea sunt notiţele de la consiliere, mai sunt şi altele în computer.
Băieţi, vă ţin la curent pe drum. Charlie e localnic.
- A locuit toată viaţa în oraşul ăsta. - Se va duce spre un loc cunoscut.
Sunt două căi de acces spre oraş. Sam, du-te spre est.
Noi o luăm spre vest pe autostrada 407. Să mergem.
- Recepţionat. - Majoritatea pacienţilor de aici
au boli mintale, dar povestea lui Charlie e diferită.
A suferit o lovitură la lobul frontal la 19 ani.
I-a căzut casca în timpul unui meci de fotbal, chiar înainte să fie lovit.
Lovitura i-a provocat un accident vascular minor care a produs o formă de afazie.
Afazie... asta-i o tulburare de vorbire, nu?
Da. Îi este greu să-şi găsească cuvintele şi să le pună în ordine.
- Dar logica, discernământul? - Cognitiv vorbind, este inteligent.
Lezarea lobului frontal poate însemna multe lucruri.
În cazul lui Charlie, izbucniri impulsive, toane bruşte, accese de violenţă.
Iată de ce e aici. La un an după lovitură, a fost implicat într-o bătaie
şi a ucis un tânăr.
- Crimă. - Nu, omor prin imprudenţă.
A pledat că are discernământ redus, dar nu văd raportul poliţistului.
Winnie, ia legătura cu poliţistul care l-a arestat. Vreau să ştiu mai multe.
- Recepţionat. - Vă pot spune că tendinţele agresive
ale lui Charlie au continuat după venirea aici.
Avea mereu altercaţii cu alţi pacienţi
şi, în ultimul timp, izbucnirile lui erau tot mai frecvente şi mai violente.
- Şefule, vino să vezi asta. - Imediat, Spike.
- Ce-i, Spike? - E chiar foarte inteligent. Uită-te.
Charlie îl abordează pe Nestor, încearcă să-l provoace...
Apoi Nestor îl înjunghie. Toţi martorii au afirmat asta.
Dar nu asta s-a întâmplat.
- Charlie s-a înjunghiat singur? - Ca să ajungă la infirmerie.
- A luat o ostatică cu cheile de la maşină. - Toţi erau atenţi la Nestor, a acţionat.
Echipa unu, ascultaţi-mă, s-ar putea să fie o evadare premeditată.
Charlie urmează un plan, iar noi trebuie să-l găsim înainte ca ceva să-l aţâţe
şi să-l facă să-şi piardă controlul.
FLASHPOINT Sezonul 4 Episodul 16
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Script www.addic7ed.com
- Unde mergem, Charlie? - Aici...
- ... erau doar... - Terenuri virane.
- Da, au început construcţiile acum 2 ani. - Acolo... sus.
La stânga.
Nu. Nu...
Charlie, ştii că vor veni după tine, nu?
Nu.
Eu... eu... am...
Ţi-ai câştigat libertatea? Da, ştiu.
Acum da, Charlie, dar mai târziu?
Rămân aşa.
- Opreşte la benzinărie. - N-am bani, Charlie.
Mi-am uitat poşeta.
- Manley nu răspunde. - Şefule, ai legătura cu ofiţerul Carlyle.
El a fost la faţa locului când l-au arestat pe Charlie.
- Fă-mi legătura, Winnie. - Aici Carlyle.
Aveţi nevoie de informaţii despre Charlie Alanak?
Bună, domnule ofiţer. Subiectul e liber, dar nu ştim prea multe despre el.
- Speram să faci tu lumină în cazul ăsta. - Desigur.
Am primit un telefon de la campusul Kempton, seara.
Victima avea vreo 19-20 de ani, ca şi Alanak.
Au fost nişte schimburi de cuvinte şi s-au întărâtat. S-au bătut.
Alanak l-a împins pe puşti peste tribune. S-a lovit la cap şi a murit.
De la o ceartă în curtea şcolii, două vieţi s-au schimbat pentru întotdeauna.
Alanak a mărturisit. Martorii i-au susţinut versiunea.
- Cazul a fost închis. - Avusese probleme anterioare cu victima?
Nu, n-am aflat nimic de genul ăsta. Pur şi simplu, a luat-o razna.
- Să vă spun ce-mi amintesc cel mai bine. - Ce anume?
Privirea lui.
Tinerii plângeau, un cadavru zăcea pe jos, era sânge peste tot...
- Şi Alanak? - Era cât se poate de calm.
Bine, mulţumesc, domnule ofiţer.
Şefule, am găsit numărul de înmatriculare. Sunt pe autostrada 407, către Bayview.
Raf, la următoarea ieşire. Sam, suntem aproape. Vino către vest.
- Recepţionat, vin acum. - Ed, sunt în mişcare, merg către sud.
Recepţionat.
Pentru a doua oară pe ziua de azi, subiectul e violent şi imprevizibil,
deci aveţi grijă.
Amice, trebuie să plăteşti înainte!
Eu nu...
- Trebuie să vii înăuntru să plăteşti. - Nu...
... am bani.
Deci cauţi benzinăria gratuită. Aia e la vreun kilometru mai jos.
Domnule? Vă rog, daţi-i benzină. Vă plătesc eu mai târziu.
Lucrez acolo, mai sus. Vă rog!
Cred că îl sun pe şeful meu. Poate găseşte el o rezolvare.
- Nu! Stai aici! - Dau un telefon scurt.
- E o urgenţă! Îmi trebuie benzină! - E-n regulă, Charlie! Nu!
Nu, Charlie, nu! Nu!
La o parte!
Şefule, avem un apel la 911. E Lorraine Manley.
- Veniţi repede aici! Se bat! - Unde eşti, Lorraine?
- La benzinăria True Value. - Am înţeles!
Benzinăria True Value, la intersecţia dintre Langstaff şi Bayview.
- Ajungem într-un minut. - Te rog, Charlie, lasă-l! Dă-i drumul!
Lorraine, ascultă-mă. Pleacă de acolo şi stai ascunsă, da?
- Trebuie să-i dai drumul! Lasă arma! - Lorraine?
Nu! Nu!
Eddie, s-a tras. Mare atenţie!
Te vei face bine. Totul va fi bine. Linişteşte-te.
- SRU! - Unde-i Charlie?
Nu-i aici, a plecat. S-au bătut şi arma s-a descărcat.
- A intrat în panică. - L-am pierdut, Şefule.
Domnule ofiţer... a luat arma cu el.
N-aş fi crezut că va face vreodată aşa ceva.
Am încercat să-i vorbesc, dar nu mă asculta.
- Sunt sigur că n-a fost vina ta. - Winnie, distribuie poza lui Charlie.
Alertează mass-media că e înarmat şi periculos.
- Băieţi... - Spune, şefule.
Charlie ia mai multe medicamente, litiu, metilfenidat şi altele.
- Antipsihotice. - Cu cât trece mai mult fără să le ia...
Cu atât mai rea va fi ziua noastră.
Doctore, vreau o listă cu prietenii şi rudele lui Charlie,
cu toţi cei care i-au trimis mesaje.
- Aduc registrul de vizitatori. - Mulţumesc.
Eddie, pot să-ţi spun că n-are nici fraţi, nici surori.
Tatăl său a murit când era tânăr. Are doar mamă, Katia Alanak.
Bine, am plecat.
- Sam... - Terminăm noi aici.
Spike, tu vii cu mine. Să mergem.
Charlie, vreau să vorbim despre cum îţi înţelegi tu faptele.
Vorbitul...
... nu ajută.
Încă sunt...
... prins în capcană.
- Încă sunt ţinut aici! - Da, Charlie, aşa e.
Eşti aici, dar trebuie să...
Am scris numele tuturor vizitatorilor. Sunt 12 în total.
Modelul clasic. În primele luni, vizite regulate, colegi, prieteni,
apoi îşi iau zborul. Majoritatea celor de pe listă n-au mai fost aici de doi ani.
După ce înţeleg că o boală ca a lui Charlie e pe viaţă...
...se retrag.
Băieţi, vă trimit o listă cu 12 nume. Să le verificăm.
Şefule, sunt pe listă şi foşti colegi de echipă? Antrenori?
- La ce te gândeşti, Spike? - Charlie a jucat fotbal, nu?
- Acolo se formează legături puternice. - Ai dreptate. Domnule doctor?
- Sunt careva amici de la fotbal? - Da, Don Colby şi Kevin Baines.
- Erau în echipa lui. - Cu ei începem.
Don Colby, Kevin Baines. Pentru restul, trimitem poliţiştii.
Mersi.
- Don Colby nu răspunde. Merg la el acasă. - Bine, eu mă ocup de Kevin Baines.
Luăm legătura când am terminat.
- Alo. - Kevin Baines?
- Da. - Sunt Sam Braddock, de la SRU.
Vă sun în legătură cu Charlie Alanak. A scăpat azi din ospiciu.
- Credeţi că vine încoace? - E un telefon preventiv, domnule,
nu vreau să vă sperii, dar trebuie să ştiţi că e înarmat şi periculos.
- Înarmat? - Dacă încearcă să vă contacteze cumva,
- ...sunaţi imediat la poliţie, da? - Da, desigur.
Mulţumesc pentru telefon.
- Ghici cine-i? - Cumva Lady Gaga?
- Nu! - E Nicki!
- Te simţi bine? - Da, da.
Camioanele pentru mutat nu ajung aşa repede.
- Cred că vrei să scapi de haosul ăsta. - Sigur, ar fi super.
- Bun. - Mă duc să aduc lucrurile.
Poliţia! Deschide, te rog!
Alo!
Opreşte-te! Acolo!
- Don Colby? - Da. Despre ce-i vorba?
De ce fugeai, Don? Ia să ghicesc... e un medicament
şi tocmai completai hârtiile, nu?
- Cam aşa ceva. - Am venit fiindcă a scăpat un pacient
de la ospiciul Meadowview, astăzi. Vrem să ştim dacă te-a contactat.
- Charlie Alanak. - Stai aşa! Charlie a scăpat?
- N-ai avut veşti de la el? - Nu.
Nu, de vreo câţiva ani.
Domnule doctor, nu găsesc nicio sentinţă privind crima lui Charlie.
Fiindcă Meadowview nu-i o închisoare. Nu se dau sentinţe dinainte.
Când a venit Charlie, aveam motive să credem că va sta la noi doar câţiva ani.
- Şi ce s-a întâmplat? - Nu putem demara procedurile de eliberare
până nu suntem absolut siguri că nu-i un pericol social.
- După cum s-a purtat azi, nu sunt şanse. - Să vă arăt ceva.
- Katia Alanak? - Da?
- Bună, suntem ofiţerii Lane şi Scarlatti. - Vă rugăm să ne ajutaţi.
- Desigur. - L-aţi văzut azi pe fiul dumneavoastră?
Cred că e o greşeală. Fiul meu e la ospiciu.
Fiul dumneavoastră a evadat de la Meadowview, doamnă.
- Cum a început, Charlie? - Nu eu... am început!
Ca să te baţi, e nevoie de doi oameni, iar când tu ai ripostat din impuls,
au început problemele. De-asta ai fost adus aici, ţii minte?
- Nu. - Ba da, Charlie, ştii şi tu asta.
Ţi-ai pierdut cumpătul în seara aia şi a murit un tânăr.
Am făcut... o alegere.
- Ce vrei să spui, Charlie? - Trebuia...
Trebuia să-l omori? Răspunde-mi, Charlie.
Vrei să zici că ai făcut-o intenţionat?
Gata!
Asta a fost acum două luni. E o schimbare descurajantă
a cuiva care avea remuşcări pentru un impuls de moment
în persoana asta fără sentimente, agresivă, confuză asupra propriei stări psihice.
- Un om care o lua razna tot mai rău. - Acum o săptămână s-a înrăutăţit situaţia.
- Charlie pur şi simplu a clacat. - Fără schimbarea medicaţiei?
Fără niciun motiv.
Ştiţi ce-mi amintesc cel mai bine de când era Charlie sănătos?
Ce anume, doamnă Alanak?
Zgomotul. Băieţii şi agitaţia.
După accident, viaţa a devenit atât de tăcută.
Era mai uşor pentru el să nu vorbească.
Era jenant.
Prietenii lui Charlie au încetat să mai vină?
Kevin a venit.
Chiar şi atunci când Charlie avea necazuri, Kevin i-a fost alături.
Familia lui ne-a găsit un avocat şi a plătit costurile legale.
- Nu ştiu ce va face Charlie fără el. - Ce vreţi să spuneţi?
Kevin şi-a găsit de lucru în vest.
Pleacă? Doamnă Alanak, când pleacă?
Am notat undeva.
Astăzi.
- Şefu', am aflat ceva. - Spune, Eddie.
- Cel mai bun prieten e Charlie Baines. - E în registru. Îl vizitează regulat.
Nu-l mai vizitează. Se mută astăzi.
Pierderea unui prieten. O lovitură imensă.
- Mai ales pentru cineva ca Charlie. - Eddie, stai cu mama, mă ocup eu.
- Suz, să mergem. - Imediat.
Charlie. Omule, te simţi bine?
Am... am...
... evadat.
Ştiu, Charlie. Te caută poliţia.
- Am nevoie... - Nu e bine să fii aici.
Au sunat deja. Să-ţi spun cum facem.
Te duci la cabana mea. Ai cu ce să te descurci?
Nu. Kevin...
... nu mă poţi abandona.
Ascultă... Charlie, nu ştiu ce să spun.
Îmi pare rău. Plecăm diseară.
Ai spus... că vei fi lângă mine!
- Şi voi fi, Charlie... - Ai promis!
Suntem gata.
- Aşteaptă, Suz. - Să pornim la drum.
Suz, ţi-am povestit despre vechiul meu prieten Charlie Alanak.
Bună.
- Nu. - Trebuie să răspund, Charlie.
E poliţia.
Avem multe de rezolvat. Am să răspund la telefon.
- Stai, stai, Charlie! Charlie! - Nu răspunde!
- Bine, Charlie,
dar lasă-i să intre în casă.
- Nu. - Charlie, îmi sperii familia.
Îmi sperii băieţelul.
- Bine... şi după aceea plecăm. - Putem să plecăm.
Doar tu şi cu mine, noi doi.
La Robbie.
La Robbie? Eşti sigur că e o idee bună, Charlie?
- Bine! - Acum!
Bine.
Mergeţi înăuntru. Iubito, du-te înăuntru.
Mergem. Mergem.
Şefule, un apel de urgenţă de la casa Baines.
Charlie a fost acolo. Poliţia e pe drum şi Suzanne Baines e la telefon.
Bună, Suzanne. Sunt sergentul Greg Parker.
L-a răpit pe Kevin. Avea armă.
Un poliţist e în drum spre dvs, doamnă. Sunteţi în siguranţă.
Se numeşte Charlie Alanak. Kevin îl cunoaşte din şcoală.
Bine. Ştiţi încotro se îndreptau?
Nu. Da. La cineva... cineva pe nume Robbie.
- Ştiţi cine este? - Habar n-am.
- De ce a venit aici? - Încerc să aflu, doamnă.
- Dar vă vin ajutoare. Staţi în casă. - Bine.
Doamnă Alanak, Charlie cunoaşte pe cineva pe nume Robbie?
Robbie nu e o persoană.
Şefule, terenul Tom Robbarts. Universitatea Kempton.
Locul crimei.
- Să mergem. - Domnule Lane.
Doamnă, facem tot ce putem. Vă promit.
- De ce se întoarce la locul de plecare? - Vrea să-şi înfrunte fantomele. Remuşcări.
Atacul lui Charlie, a cedat, l-a împins pe copil, a fost un impuls.
Charlie a vorbit de alegere în acea zi. Ne lipseşte ceva.
Şefule, sunt cu Raf. Raportul poliţiei spune că Don a fost martor.
Adu-l încoace, Sam. Trebuie să analizăm totul. Avem nevoie de tot ajutorul.
Am înţeles. Don, vom avea nevoie de ajutorul tău.
Nu cred că te-ai gândit bine, prietene.
Ce facem noi aici, Charlie?
- Nu e un plan bun. - Trebuia.
Ai evadat, Charlie! Poliţia te urmăreşte.
- Am fost nevoit! - Ascultă-mă.
Îţi înrăutăţeşti situaţia. Trebuie să fie mai uşor...
Echipa unu, avem un apel 911 de pe telefonul lui Kevin Baines.
Linia e deschisă, dar abia dacă se aude ceva.
- Apel pe ascuns. Kevin are necazuri. - Trebuie să mă asculţi, te pripeşti.
- Să... vorbesc cu tine. - Bine, bine.
Don, când Charlie l-a agresat pe puşti, a intenţionat să-i facă rău?
- Sunt arestat cumva? - Răspunde la întrebare.
Nu. Abia dacă îl cunoştea.
Era... un puşti care nu ştia când să-şi ţină gura închisă.
- L-a provocat pe Charlie. - Da, aşa este.
- Povesteşte-mi, Don. - Ce să-ţi povestesc?
- Am dat declaraţie de o mie de ori. - N-o să-ţi fie greu s-o mai dai o dată.
Era târziu.
Pierduserăm un meci în ziua aia.
Încercam să uităm totul, să ne mai consumăm nervii.
Charlie se întorsese de vreo lună de la recuperare.
- Salut! - Salut, Charlie.
Era complet schimbat. Era greu să-l vedem în starea aceea.
- Greu meci. - A fost o pierdere grea. Ne-ai lipsit.
Kevin era bun. A încercat să-l ţină pe Charlie pe lângă noi.
Dar să fiu sincer, eu n-am ştiut niciodată cum să mă port în preajma lui.
Dar voi...
Voi...
"Voi..."
"Voi, voi, voi..."
"Voi..."
- Ignoră-l, Charlie. - Ascultă-ţi liderul.
Fă-ne o favoare, Columbine, mai tacă-ţi fleanca.
- Noi plecăm, Kev. Te sun diseară? - Da.
Frumoasă treabă, ciudatule. Foarte isteţ.
Aşteptaţi.
Spărgător de petreceri. Eşti un ratat!
Ciudatule. Ciudat! Învaţă să vorbeşti!
Opreşte-te. Nu băga în seamă!
- Mişcă-te înapoi la recuperare, urâtule... - Lasă-l în pace.
După aceea aud ţipete.
Fug înapoi, dar se terminase deja.
Îi crăpase capul puştiului.
- Iată-i. - Să folosim tribuna ca acoperire.
Deci nu l-ai văzut pe Charlie bătându-l pe acel copil.
- Cum spuneam, până să fug înapoi... - Da, se terminase.
Totul s-ar fi putut petrece în alt fel. Tu n-ai de unde să ştii.
Charlie a mărturisit. Kevin a confirmat!
Poliţia, judecătorii, toţi au fost de acord.
Şi tu?
Don, doi dintre prietenii tăi au necazuri în clipa asta.
Dacă ştii ceva care să-i ajute, acum ar fi momentul.
Bine. Eu susţin tot ce-am spus până acum.
Dar când dai peste ceva de felul ăsta,
ai o senzaţie ca... ca un semnal de avertizare.
Era ceva în ochii lor. O expresie.
- Ceva între ei. - Un secret.
- Nu ştiu. - Spui că ucigaşul poate fi Kevin?
- Sunt cuvintele tale. - Dar ţi-a trecut prin minte.
Nu ştiu. A fost... o impresie.
Doar o impresie.
Are sens, Sam. Cred că asta încerca să spună Charlie.
Kevin l-a împins pe băiatul ăla şi el a luat o decizie să ia vina lui Kevin.
Crezi că Charlie a luat asupra lui vina lui Kevin,
a purtat-o în el atâţia ani?
Kevin a fost liderul tău, cel mai bun prieten. L-ai stimat. Dar Charlie?
Charlie voia doar să fie din nou în echipă.
S-o luăm ca o reală posibilitate.
Charlie a recunoscut ca să-şi protejeze amicul... până nu mai suportă.
Îi spune lui Kevin să mărturisească.
Kevin îi spune "Îmi pare rău amice, nu pot să te ajut. Merg mai departe".
Atunci el evadează pentru o ultimă încercare.
- Charlie. - Nu!
- Vreau să rămâi calm. - Nu vă apropiaţi!
Charlie, ascultă-l! Charlie!
Bine, bine. Dă-mi drumul!
- Nu vă apropiaţi! - Bine.
- Vorbeşte... cu ei. - Altfel ce se întâmplă, Charlie?
Fac... ceea ce am de făcut.
- Eddie, dacă îndreaptă arma... - Ştiu.
Îl am în vizor.
Charlie. Mă numesc Greg Parker. Am să trec direct la subiect, prietene,
pentru că meriţi adevărul şi eşti destul de deştept să-i faci faţă.
Dacă ţinteşti cu arma, echipa mea nu va avea de ales şi te va împuşca.
Sam, se mişcă, pierd vizibilitatea. Să ne intersectăm, partea de nord.
- Am înţeles. - Spike, vreau să aud.
- Raf, acoperă-l. - Înţeles.
Mă auzi, prietene?
Charlie, vreau să văd că pui arma jos.
Nu... nu mă întorc!
Charlie, te vor împuşca. Te vor împuşca pe loc.
Kevin, te rog. Vreau să vorbesc cu Charlie. Mă laşi?
Vorbeşte! Fă-l să înţeleagă! Mi-a ameninţat familia!
- A fluturat un pistol în faţa fiului meu! - Kevin, te rog.
Charlie, ce vrei tu de la mine nu pot să-ţi dau.
- Nu! - E prea târziu.
E prea târziu. Aş vrea să nu fie cazul.
- Spike, cum stăm? - Imediat.
Nu...
- Noi... - Fiul meu, soţia mea...
îmi ceri să renunţ la ei.
- E timpul! - Pentru ce?
Să dau trei vieţi sănătoase pe una distrusă?
Nu! Termină!
Tu... tu... eu...
E timpul! Ai promis!
Bine, calmează-te.
Charlie nu vrea să ne audă, dar are nevoie de cineva.
- Vrei să preiau? - Vreau să vorbeşti cu Kevin.
Ca de la conducător la conducător. A fost fundaşul lor, insistă pe asta.
- Înţeles. Sam? - Îl am în vizor.
Charlie Alanak, mă numesc Ed Lane.
Vreau să vorbesc cu Kevin. Te superi?
El e cel cu arma. Pe mine scoateţi-mă de aici!
Toţi vrem asta. Dar trebuie să lucrăm împreună.
Tot ce-am făcut pentru el şi... el îmi ameninţă familia,
mă aduce aici ameninţându-mă cu arma. I-am fost alături ca un frate!
- Ştiu, Kevin. Ai fost bun cu Charlie. - Toată lumea l-a respins, dar nu şi eu.
- Spune-i! - Până şi antrenorul i-a întors spatele.
Mi-a spus că ne distrage atenţia şi să merg mai departe.
Ştiţi ce i-am spus? Îţi aminteşti, Charlie?
I-am spus că plec din echipă dacă şterge numele tău din vestiar.
- Nu-i aşa? - Spune-i.
- Nu-i aşa? - Da.
- Spune-i. - Kevin, înţeleg.
I-ai luat apărarea lui Charlie.
Asta s-a întâmplat în noaptea aceea în tribună.
Cineva s-a luat de el şi tu l-ai apărat.
Erai căpitanul echipei, l-ai protejat, era prietenul tău.
Numai că de data asta ceva a mers prost şi toată lumea ta era în balanţă.
- Cariera, bursa, totul. - Nu, ai înţeles pe dos.
Charlie a înţeles, ştia ce e în joc.
A văzut viitorul tău, pe al lui...
şi a luat decizia să ia vina asupra lui.
Nu, dacă spune asta, minte. E cuvântul tău împotriva cuvântului meu.
- N-am spus! - Kevin, ascultă-mă.
Charlie n-a spus niciodată nimic. Toţi aceşti ani a păstrat tăcerea.
Gândeşte-te cât l-a costat.
Charlie, spune-i de ce ai făcut-o.
Eşti prietenul meu.
E prietenul tău. E foarte simplu. E prietenul tău.
Kevin, îl cunoşti pe Charlie mai bine decât oricine.
Aţi fost împreună pe teren, aţi crescut împreună.
Charlie ştie ce înseamnă să fii prieten. A demonstrat-o.
Timp de cinci ani, el a demonstrat-o.
E rândul tău.
El merită să aibă o viaţă.
Merită să aibă aceleaşi visuri şi speranţe ca şi noi ceilalţi.
Să-şi poată ţine capul sus în lume.
Trebuie să-i dai şansa asta.
Te rog.
Nu trebuia să fie aşa, Charlie.
De atâtea ori am vrut să îndrept lucrurile,
apoi... mă uitam la soţia, la fiul meu
şi...
Îmi pare rău, Charlie. Îmi pare atât de rău.
Ştiu.
Dar nu de asta am nevoie.
Eu am făcut-o.
Eu l-am împins pe copilul acela.
Eu l-am ucis.
Te anunţ dacă mai e ceva.
Salut...
Mulţumesc... pentru cuvinte.
Cu plăcere, Charlie.
- Te iubesc. - Te iubesc.
Astăzi nu va câştiga puncte din partea autorităţilor.
Nu, nu. Dar a fost nevinovat şi a demonstrat un cod moral puternic,
iar asta contează foarte mult. Am să vorbesc cu Lavery.
Poate că locul lui nu e într-o instituţie penală.
- Schimbare de mediu? - Va fi cu totul altceva.
Ar fi frumos să mai şi scoatem pe cineva din închisoare.
Ai făcut treabă bună.
Şi... mersi că mi-ai spus despre Spike. Am să vorbesc cu el.
Ba n-ai să vorbeşti.
Ai să te duci acasă şi ai să te odihneşti.
Prietene, ai multe pe cap. Lasă-mă să te ajut.
- Îţi faci griji. Nu trebuie. - Asta îmi spuneai
când aveai întâlnire cu sticla de coniac. Du-te acasă. Scriu eu raportul.
- Îl iau ca pe un da. Du-te. - Bine. Mersi, Eddie.
Sunt Mike Scarlatti. Sun în legătură cu setul pentru vin.
Îl am aici. Ce faci?
Scuze. Sunt Edward Lane. Reprezentantul domnului Scarlatti.
Am primit o ofertă mai bună, aşa că vă urez o zi minunată.
- Rezolvat. - Ca prin farmec.
Ne gândeam că n-ar fi bine să le vinzi, Spike.
- Le strici pe cine nu le apreciază. - Aflăm noi cum să facem vreo două sticle.
- Vorbiţi serios? - Mie îmi place mai mult berea.
Cadouri de Crăciun, Sam.
- Vin şi eu imediat. - Bine.
Uneori e cel mai ciudat lucru.
Văd trandafiri roşii.
Văd trandafirul şi îi văd faţa din nou.
Declanşatoare. Declanşatoare pot fi orice.
Ar putea dura multă vreme, dar e normal.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Parmezan.
Poftim.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Script www.addic7ed.com