DÅ
- Jag vet inte vad som är verkligt. - Hallucinationer?
- Ibland ser jag Lucifer. - Ser du honom nu?
Visa mig handen. Det var jag som sydde ihop den.
Det här är verkligt.
Det finns äldre saker än själar i Skärselden och du svalde dem.
- Jag kan inte hålla dem tillbaka. - Vilka?
Om Leviatans är i rören kan de ta sig vartsomhelst.
De åt folk på sjukhuset Sioux Falls.
Med några av oss i rätt ställning kan vi äta varje dag.
- Vi möts och omgrupperar hemma. - De visste vad de gjorde.
Har två skadade, en med huvudtrauma och en med benfrakturer mot Sioux Falls.
Sjukhuset Sioux Falls? Vi måste åka till ett annat sjukhus.
Jag är väl inte verklig, men jag ska ingenstans, Sam.
- Häng kvar. - Han krampar.
NU
- Slappna av. - Var är jag?
På sjukhuset. Sioux Falls General.
- Var är min bror, vi måste gå. - Han slog sig hårt, han röntgas nu.
- Jag måste gå. - Du går ingenstans med det benet.
- Mår du bra? - Bobby, du lever.
Klart jag gör. Varför ligger du på golvet?
Jag fick en hel del morfin.
Monstret bröt mitt ben.
- Vi trodde du var död. - Inte än i alla fall.
Vi måste dra. Det här är inte en säker plats.
- Var är Sam? - Röntgen, tror jag.
Möt mig på ambulansparkeringen. Jag hittar Sam.
Vart då? Jag kan knappt gå.
Det blir efterrätt nu, antar jag?
Ja?
Winchesters?
Vänta lite. Vem är det här?
Det är han. Han ska till länssjukhuset.
Du ska med till ett säkrare ställe.
Fan.
Åk!
Tre veckor senare
- Kolla, Ricardo. - Vad hände?
-Suicidio. -Adios, Esse.
Det här borde muntra upp dig.
Pratade med några jägare som stött på likadana monster som de på sjukhuset.
Och de som försökte döda oss.
Konsensus är att de är som mer mordbenägna hamnskiftare-
-som inte kan dödas.
Toppen! Något mer?
- De blöder svart. - Som det som kom ur Cass.
De där från Skärselden. Leviatans.
Monstrerna från sjukhuset, dödar de fortfarande folk?
Jag har ringt runt och den där doktorn dök aldrig upp igen.
Vad tror du, Sammy?
Jorden anropar!
- Ja, jag är här. - Mår du bra?
Ja, jag mår bra.
- Bra. Informationen jag hade brann ner. - Har du sett om Rufus lämnade något?
Rationer och damm. Han hade inte varit här på flera år.
- Jag måste få ihop mitt bibliotek. - Du sa att böckerna var unika.
Det är därför jag har gömt kopior överallt.
Visst.
Du, vi har inget käk. Har du lust att gå och handla?
Visst.
Var försiktig med henne.
- Sam? - Ja?
- Paj. - Givetvis.
- Så? - Så vad?
Vår egna Stulna är-stjärna, vad har du att säga?
- Han verkar må bättre. - Vad menar du? Du såg honom.
Han försvann en gång. Det är en förbättring.
Sams huvud är som ditt ben. Det blir bättre med tiden.
Bobby, den här ska av om fem dagar. Sam är en tidsinställd bomb.
Han håller det inte hemligt. Vi vet vad vi får och det är bra.
Det funkar aldrig så, Bobby. Speciellt inte med Sam.
Det kommer att skita sig, frågan är bara när.
Ska vi oroa oss om dagens problem? Idag behöver vi information.
Jag ska gå, du sitter kvar. Jag hör av mig.
Det gör inget att du stannar här ett tag. Han kanske överraskar dig.
Ishackemördaren slår till igen.
- Tidningen också? - Ja, tack.
Ser ni andra konstiga utdrag på ert kontoutdrag?
"Misstress Magda" den 27 maj, kanske?
Ursäkta frågan.
Jag får ringa upp dig sen.
Ja?
Winchester bröderna har dykt upp på mitt sökningsprogram.
En affär i Montana, bara två dagar bort.
Jaha? Varför pratar du fortfarande med mig?
Tack.
- Var är Bobby? Stack han? - Ja.
- Sam, hur mår du? - Bra.
- Ser du fortfarande... - Jag vet vad du menar.
Jag hallucinerar fortfarande, men jag mår bra.
Jag kan urskilja vad som är vad.
- Blir det bättre? - Jag vet faktiskt inte.
Jag handskas med det. Oroa dig inte.
Var är pajen?
Du fick tårta. Det duger väl?
Offrets dödliga skador är mördarens signatur.
Det verkar vara en s.k. Kitsune.
De ser ut som människor tills att de får klor och hugger en i huvudet.
Det vet jag inte än. Ja, Dean, det är viktigt att döda den.
Farbror Bobby har kanske en bok på engelska?
Det gör jag ju! Nej, ge honom inte telefonen.
Hej, pappa.
Ja, jag förstår att folk dör.
Jag är på väg till biblioteket nu.
Den läskigaste filmupplevelsen i 3D som visats på bio.
- Vad var det du såg? - Det stod någon bakom oss.
Det finns inget som en åktur till helvetet i 3D.
"My Bloody Valentine 3D"
Ledsen, priset steg. Det blir 55.
- Det har jag inte. - Synd.
Vi kanske kan göra ett utbyte?
Vilddjuret anfaller, lat och belåten, omedveten om rovdjuret som lurar.
Ett läte från buskarna kan sprida sig med vinden och slå panik i hjorden.
Kommer tillbaka om några dagar. Jag mår bra. Sam.
- Det har skitit sig. - Vem har?
- Sam har stuckit. Inget bra ställe. - Han behövde nog tid för sig själv.
Han har ingen sån tid. Han kanske drog iväg med Lucifer.
- Han bara drog. - Jag antar att du har ringt?
Går direkt till telefonsvararen, han stängde av GPS:en och han tog min bil!
- Lugn och fin. - För sent!
Han säger att han mår bra. Vänta i några dagar.
Bara tills du får av gipset. Sen kan du jaga honom.
- Tills dess får vi båda ringa. - Visst.
Du ska av.
- Tror ni att det är ishackemördaren? - Samma signatur.
- Det här offret var ingen förlust. - Kände du honom?
Han satt inne ett par gånger.
Så mördaren slår till, har ihjäl avskum och fortsätter vidare?
- Verkar så. - Och såret är alltid bakom örat?
Ja, riktigt sjukt. Fast det kom inte med i nyheterna.
- Hur fick du reda på det? - Jag arbetade med ett sånt här fall.
- Finns det ett samband? - Såg du något konstigt med hjärnan?
- Som vad då? - Saknades den?
- Fråga obducenten. - Visst. Tack.
Tre missade samtal Lars Ulrich
Tjena. Kom det in en stor kille igår?
- Vad specifikt. - Stor. Ungefär så här lång.
- Kanske. Brunt hår? - Ja. Minns du vad han köpte?
- Snacks, förmodligen. - En tidning?
- Har du gårdagens tidning? - Där.
Får jag?
Vi får inte in många mordfall här. Än mindre seriemord.
- Vad hittade du? - Det är om det vi inte hittade.
Jag ska visa dig. En stor bit av mellanhjärnan saknas.
- Som hypofysen? - Hypofysen var helt borta.
Hur visste du det?
Det behöver människors hypofyser för att överleva.
En gissning.
Vänta.
Offren finns alltså i parker precis vid motorvägen.
En i varje stad. Det är väl nåt.
Va? Jag är trött. Jag har kollat på det här jättelänge.
Vänta. Jag ringer upp dig.
- En trippel espresso, tack. - Okej.
En trippel espresso.
Man hugger den i hjärtat.
Hugger den i hjärtat.
Man hugger den i hjärtat!
Visst, häftigt. Kan jag få ha ett normalt liv i fem minuter nu?
Dean, jag har en fråga. Hur pratar man med tjejer?
Jag ville bara säga hej.
Nej, gå iväg.
Jag får inte prata med killar.
- Låt mig vara! - Vi vill bara prata.
- Jag måste gå. - Var inte oförskämd.
- Rör mig inte. - Var snäll, sa jag.
- Det kan väl du vara. - Lägg dig inte i. Vilken tönt.
Vi drar.
- Hej, jag heter Sam. - Jag heter Amy.
Hej, Amy.
Jag trodde inte att jag skulle få se dig igen.
- Vad gör du här? - Det vet du nog.
- Du blev lång. - Kallprat?
Nu går vi. Gå.
Alla dem städerna, som när vi var små?
Jag har haft samma jobb i sex år. Jag har ett hus, huslån, ett normalt liv.
Är det här normalt?
Redo att leka doktor?
- Ska du berätta? - Vad?
Hur kunde du spöa upp dem?
- Inget illa menat, men du är... - Liten och spinkig?
Ja.
Jag har sett många Bruce Lee-filmer.
- Är du törstig? - Ja.
- Bor du i närheten? - Inte riktigt.
Härlig låt. Pappa lyssnar inte på något inspelat efter 1979.
- Du då? - Jag sitter i bilen en hel del.
- Min pappa reser p.g.a. sitt arbete. - Vi flyttar också runt en hel del.
- Hon vägleds av vinden. - Som en hippie?
Fast utan kärlek och fred.
Vi reser mycket. Jag har sett världens största garnboll två gånger.
Jag har sett den tre gånger. Den är inte så stor.
Det suger att flytta runt. Man är alltid den nya ungen-
-och alla tycker att man är konstig.
Sam, du är konstig. Det var Jimi Hendrix och Picasso också, liksom jag.
Alla häftiga människor är konstiga.
- Jag handskas med det jag är. - Du har dödat tre personer i veckan.
Du förstår inte. Jag är inte en mördare. Jag var tvungen.
Varför?
Jag var bara tvungen. Snälla, tro mig, Sam.
- Jag kan inte. Jag är ledsen. - Jag med.
- Han bad om att få se honom. - Bra.
Gjorde han något med kroppen?
Han ställde några frågor om offren. De sakande hypofysen och så vidare.
Helvete.
- Han jagar vad? - En Kitsune.
Sällsynt. Jag och pappa jagade en senast 1998.
- Det minns jag knappt. - Det var inget stort.
- Nu vet vi att han jobbar. - Men varför sticka?
Vet inte. Vad ska du göra när du får tag på honom?
Jag har några idéer.
Hur hittade du mig?
Du tappade den här. Amy Pond, alltså? Gulligt namn.
Du skojade inte om huslånet.
Det där är nytt.
Det är inte mitt. Du dödade igen!
- Jag ville inte. - Berätta vad du gör-
-annars måste jag döda dig. - Jag kan inte.
- Du känner mig. - Jag kände dig, för längesen.
Du känner mig. Du vet vad jag är för person.
- Skit. - Förlåt, det var inte meningen.
Mamma kommer bli sur om hon ser det här.
- Det var en olyckshändelse. - Hon har ett temperament.
Bara ibland, inget att bry sig om.
Min pappa är likadan, speciellt när han dricker.
Min mamma är inte en bra person. Jag tror inte att jag är en bra person.
- Det är du. - Var inte så säker.
Jag har sett nog med ondska för att kunna känna igen det som är gott.
Hon har en plan, men jag vill inte bli som henne.
Och jag vill inte vara som min pappa.
Visst. Berätta vad det är som händer.
- Jag visar dig om du lägger ner kniven. - Visa mig först.
Rör dig inte.
Det här är Jakob. Min son.
Mitt liv är här, Sam. Jag är med i föräldraföreningen, jag är tråkig.
- Men du äter fortfarande. - Ja, de döda.
Jag är begravningsentreprenör.
Det är inte sexigt, men det kommer med hälsofördelar.
Jag tar det jag och Jakob behöver. Ingen skadas.
Det är riskabelt att äta så där, speciellt för ett barn.
Jakob blev sjuk och det enda sättet att motverka det...
- Att äta färskt kött. - Det fungerade.
Han fick äntligen feber efter det. Det blir inte mer nu.
- Det vet du inte. - Jag lovar.
Det hjälper inte att döda oss nu. Du kan fortfarande dra dig undan.
Det kan vi båda göra.
Sam, efter det jag gjorde för dig...
Göm dig! Snabbt.
- De är efter oss. - Vilka då?
Några jägare i en skrotig Impala.
Vi måste gå. Det är jag som bestämmer. Gör som jag säger eller hungra ihjäl.
Okej!
Tanka bilen, jag packar.
Duktig flicka.
Bra första dejt. Förlåt, men du måste gå.
Vad är det? Jag visste inte att mamma...
Jag måste gå. Förlåt.
Det där är ingenting!
Min pappa och min bror är i Impalan. Du är ett monster.
Du är en jägare. Du ska alltså döda mig?
Ska jag döda dig?
Jag antar det.
Jag har aldrig dödat någon. Jag vill inte skada dig.
Vill du skada mig?
Nej.
Spring då. Om min mamma hittar dig kommer hon att döda dig.
Snälla, Sam.
Tjena, Sam.
Ny regel, om du stjäl min älskling får du en smäll.
Vad fan tänkte du på? Jag trodde att djävulen kontrollerade dig.
- Dean, jag mår bra. - Den mentala hälsan personifierad.
- Jag har varit helt nojig. - Jag lämnade ett meddelande.
- Jag hade ett jobb på gång. - En Kitsune, ja, jag vet.
- Varför ignorerade du våra samtal? - Jag ville ta hand om det.
- Och det gjorde jag. - Verkligen?
Var är kroppen?
- Det finns ingen kropp. - Varför inte?
Jag lät henne gå. Hon är borta.
Du vad? Varför?
Jag visste att du dolde något.
Man kan aldrig lämna staden utan att Amy ställer till med problem.
Du gick med på att gå utan strid? Vem är det här?
- Min vän. - Det är han inte alls.
Håll käft! Vad är det med dig? Är du verkligen så dum?
Du kan inte ha vänner. Den här ungen är mat.
Det här ska allt lära dig.
Det har du aldrig berättat.
Jag har aldrig berättat det för någon. Kan du tänka dig vad pappa hade gjort?
Du såg artikeln i tidningen och stack?
- Det var min röra. - Att släppa henne fri var din lösning?
Hon dödade sin mamma för att rädda mig.
Jag förstår vad du menar, Sam. Men se på henne nu.
Hon dödar folk, alltså måste vi döda henne.
Oavsett hur snäll hon har varit.
Du får ursäkta, men så enkelt är det.
Inget i våra liv är enkelt.
Du måste fly.
Amy, har du pengar?
Du måste hoppa på en buss och åka inatt.
- Men... - Jag tar hand om henne.
- Gå! - Kom med mig.
Vi behöver inte vara ensamma. Vi kan vara konstiga ihop.
Jag kan inte.
- Jag är ledsen. - Jag med.
Jag förstår, du träffade en tjej, gnistor flög, men det här missfostret?
- Jag menade inte... - Jo, det gjorde du.
Jag vet hur du ser på mig, Dean. Som om jag vore en tidsinställd bomb.
Jag kommer inte att smälla.
Jag må vara ett missfoster, men det gör mig inte farlig.
- Jag sa inte... - Det är okej, säg det.
Jag har alltid velat vara normal, men jag är inte normal.
Se bara på vad jag gjort, se på mig nu.
Jag är ett missfoster i världsklass, men jag handskas med det, liksom Amy.
- Hur då? - Hon jobbar på en begravningsbyrå-
-för att inte behöva döda någon. Hon vet hur hon ska handskas med det.
- Förklara kropparna. - Hon är klar.
Hennes unge var dödssjuk. Vi hade gjort samma sak.
Visst, du litar inte på henne, men lita på mig.
Dean, snälla.
Visst.
- På riktigt? - Måste börja nån gång, eller hur?
Boseman, visst. Tack.
Det var Bobby, vi stannar i Spokane. Vi träffas imorgon.
- Du kan väl köra? - Ska du slå mig igen?
Checka in, du. Jag måste ta mina piller.
Läkarordination.
Du borde byta plåtar när du flyr. Du blir svårare att få tag på då.
- Vem är... - Sams bror.
Du är Amy Pond. Den försvunna begravningsentreprenören från Boseman.
- Folk letar efter dig. - Har Sam skickat hit dig?
- Sam vet inte att jag är här. - Men han berättade...min son...
Jag vet.
Men folk är vad de är, hur mycket man än försöker.
Du är det du är och du kommer att döda igen.
- Nej, jag lovar. - Lita på mig, jag är en expert.
Om ett år, kanske tio, det kommer att skita sig så småningom.
Det gör det alltid.
Jag är ledsen.
Har du någon du kan åka till?
Har du dödat någon?
Om du gör det kommer jag efter dig.
Det är bara dig jag kommer att döda.
Leta upp mig om några år, förutsatt att jag lever kvar då.
Ja, Sam Winchester var här.
Ja, varje alias vi har för dem.
Jag listar ut vart det är på väg nu. Jag ligger bara några dagar efter dem.
Ska bara äta först.
Vet du vad jag tycker?
Det är gott med människor, men allt smakar bättre med ost.
Översättare: Nikki