Curb Your Enthusiasm - 08x06 - The Hero
Traducerea şi adaptarea: mgf2768 www.titrari.ro
- Bine aţi venit la bord. - Mulţumesc.
Am locul aici. Scuză-mă.
Bine aţi venit la bord.
Pinkberry?
Nu, mulţumesc.
Chiar îmi împingi băutura?
Încălcare.
- Încălcare? - Da, depăşeşti graniţa.
O. Scuze.
E o pedeapsă.
Penalizare pentru încălcare.
Uită-te la mărimea acestor şireturi.
Ai observat că acum fac şireturile mult mai lungi ca altădată?
Încerc să citesc ceva.
Scuze că te-am deranjat.
Bine.
Mă pot descurca mai bine.
Revin.
Scuzaţi-mă.
Unde mergeţi?
Mă duc la baie.
Baia aceasta este doar pentru clasa economic.
Chiar? Cine spune asta?
Mai devreme am încercat să folosesc una de acolo
şi mi s-a spus că cei de la clasa economic nu au voie s-o folosească.
- Suntem în zone diferite. - Îmi pare rău că au făcut asta.
- Teribil. - Mulţumesc pentru înţelegere.
Înţeleg şi îmi pare rău
- că nu v-a dat voie s-o folosiţi. - Mulţumesc.
Dar tot am să folosesc baia.
- De ce? - Nu eu nu v-am lăsat să folosiţi baia.
Pentru că eşti de la clasa întâi poţi face ce vrei.
- Nu deloc. - Urcaţi primii.
- Primiţi băuturi gratuite şi prosop cald. - Nu nu.
Doar pentru că stau acolo mă judeci la modul general.
Dar eu nu sunt ca o persoană de la clasa întâi.
- Sunt de la clasa economic. - Dar nu te porţi aşa.
Nu te porţi ca cineva de la clasa economic. Te porţi ca cineva de la clasa întâi.
- Sunt ca o persoană de la clasa economic. - Nu, doar crezi că poţi veni aici...
- Săracii neînţeleşi de la clasa întâi. - Săraca fată de la clasa economic.
- Primesc tot. - E geloasă pentru că ceilalţi
stau mult mai confortabil decât ea.
Vreau să urinez undeva... Oriunde.
Nu am nimic.
Domnişoară.
Da dle. cu ce vă pot ajuta?
Aş dori altă băutură.
De fapt cred că aţi băut destul.
Nu vreau apă.
Am spus scotch cu două cuburi de gheaţă. Nu apă.
- Nu vă mai pot servi alcool. - Ce?
Iisuse, mi-l iau singur. Unde e căruciorul cu băuturi?
- Taci! - Dle, luaţi loc.
Dispari şi adu-mi băutura aia nenorocită.
Ajunge. Mă duc să vorbesc cu căpitanul.
Nu, eu merg să vorbesc cu căpitanul.
De ce nu pot primi încă o nenorocită de băutură?
O nu, am terminat. Te rog nu-mi face rău.
Nu mă răni. Mă duc înapoi la locul meu.
- Te rog nu mă lovi. - Eu doar...
- Nu mă mai lovi. - Nu am vrut să...
Mulţumesc. Dle, omul acela m-a insultat şi este beat.
Mulţumesc.
Bună treabă.
Încercam să ajut. Am ajutat.
Cineva trebuia s-o ajute.
O, vă rog.
O Doamne...
- Mulţumesc. - Ce s-a întâmplat?
- Tu ai fost? - Da. Am sărit pe el.
Nebunesc. Ce te-a determinat?
Ştii, a abuzat-o pe stewardesă
şi eu am intervenit.
- Uită-te la tine. Ce zici de asta? - Nu-ţi stă în fire.
- Nici măcar nu m-am gândit la asta. - Doamne, eşti foarte curajos.
Ha.
Eşti un erou.
Şi asta, presupun.
Apropo, eu sunt Donna.
Bună. Larry.
Mulţumesc.
Care e treaba cu şireturile de acum?
Le fac aşa de lungi.
Mă împiedic în ele de cinci ori pe zi.
Dar ai obţinut o fată datorită lor.
Crede că sunt un erou.
Doar noi doi ştim că nu eşti un erou intenţionat.
Nu crezi că altcumva ar fi fost posibil să fac aşa ceva?
Imposibil. Ricky Gervais stă în separeul din spatele tău.
- Chiar? - Da.
Mă pot întoarce sau asta e...
- În regulă, eşti pregătit? - Da.
Ştii, au înlocuit toate luminile de aici.
- Da, e foarte frumos. - Şi a ieşit foarte bine acolo.
Deci e tot... Şi eu fac aşa până tu te întorci.
- Aşa. - Da.
E în oraş pentru o piesă care se joacă vizavi.
Da, am auzit de piesă. Cum se numeşte?
"Mr. Higginbotham"?
- "Mister Simmington." Da. - "Mister Simmington."
Sper să semnez cu el. Îl iubesc.
- Ar fi grozav să-l am. - Da, e grozav. Ştii ceva?
- Am să-i cumpăr o sticlă de vin. - Grozavă mutare. De ce nu?
Vreţi să-i duc o sticlă de vin Dlui Gervais?
- Desigur. - Cum ai...
- Bine. Da desigur. Te rog. - Excelent.
- Bine. - Mă ocup de asta.
Vezi, trebuie să fii atent cu chelnerii ăştia.
Vin la masa ta, trag cu urechea.
Cred că de aceea tot timpul toarnă apă.
- Da. - Nu poţi spune nimic personal.
Cred că asta face parte din slujba lor, să adune informaţii.
E un festival al informaţiilor.
- Scuzaţi-mă. - Da?
- A comandat vinul? - Da, a primit o sticlă foarte drăguţă.
De fapt, a fost o sticlă de 300$. Cel mai bun vin al casei.
Bucuraţi-vă.
O sticlă în valoare de 300$? Vorbeşti serios?
Uite.
Pare fericit.
Îmi pare rău, dar e complet nepotrivit.
- Este nepotrivit. - Profită de noi.
Sunt de acord cu tine. Dar mor de foame.
Zahărul din sânge mi-a ajuns în picioare.
Dacă nu mănânc ceva... am să leşin.
Mâncarea noastră e acolo.
- Da. - Ei bine, atunci ce dracu?
Ce face? Stă acolo şi bârfeşte cu el?
Da, parcă şi-a găsit un nou prieten.
Ştii ceva? Dar dacă mă duc şi le aduc?
- Dacă faci asta eşti un erou. - Chiar?
- Eşti un erou. - S-a făcut, prietene.
În regulă. Mulţumesc.
Una pentru tine şi una pentru mine.
Fantastic. O da.
- Vă bucuraţi de mâncare? - Aşa se pare.
De unde a apărut mâncarea asta?
Eu am adus-o.
Înţelegi că eu sunt chelnerul?
Da noi eram cei care aşteptau aici.
Aşa că am devenit chelneri.
Omul acesta e un erou.
Tocmai a revoluţionat felul în care restaurantele funcţionează, prietene.
Nimeni nu va mai flămânzi.
- Scuze. - Domnilor.
Nu pot să cred, sincer,
că nu am auzit ce s-a întâmplat în avion, Larry.
- Sincer, nu a fost nimic. - Cred că oamenii trebuie să ştie asta.
Îţi aminteşti de Sully Sullenberger?
- Sully, da. - Sully Sullenberger.
Când a aterizat cu avionul în New York
pe apă, asta i-a inspirat pe oameni.
Interesant. Nu am făcut legătura cu Sully până acum.
Mă întreb ce ar fi făcut Sully dacă ar fi fost în locul meu?
Nu că m-aş compara cu Sully.
Oamenii ar trebui să ştie că ai făcut asta.
Este o parte a ta de care oamenii nu ştiu nimic.
Tu ştii. Asta îmi ajunge.
- Bine. - Dacă vrei să-l suni pe Sully...
Dacă putem face rost de numărul lui Sully
- poţi să-i spui lui, bine? - Eşti prea modest.
E amuzant, ştii. Nu am mai fost testat în felul acesta până acum.
Nu am luptat în război.
Odată am fost la un meci
şi am venit acasă cu metroul şi era foarte aglomerat
cald şi dezgustător.
Oamenii transpirau pe mine.
Dar mi-am menţinut calmul.
Cred că acela a fost un semn bun.
Mulţumesc Domnului că ai fost în avion. Asta e tot ce vreau să spun.
- Poţi spune mai mult. - Pot?
Da.
Păstrează restul.
- Aici stau? - Stau după colţ.
Dar am vrut să mă opresc pe la brutărie ca să iau nişte pâine.
Fără vin?
Toată lumea duce vin. Eu duc pâine.
O.
- O, bună. - Bună.
- Bună, Donna. Mă bucur să te văd. - Bună.
- Şi eu. - Mâncarea va fi cu mult mai bună aici
decât în avion, garantez asta.
Ce e aia, Lar?
Cu plăcere.
Asta ai adus tu?
- E pâine italiană. - Da.
Da, dar nu se potriveşte cu meniul.
Nu ştii ce servesc.
Nu-ţi impune dorinţele întregii bucătării.
- E delicioasă. - Toată lumea aduce vin sau poate nuci.
- Asta e şmecheria. Toţi aduc aşa ceva. - Tu aduci pâine.
- Dacă toţi aduc asta... - A, Ricardo.
- Ce mai faci? - Sunt aşa de emoţionată.
O stea adevărată.
O stea adevărată la masa mea.
- Mulţumesc că ai venit. - Un mic dar.
O Doamne. Nu pot să cred.
- Semnat. - Semnat.
Cel mai amuzant serial din istoria televiziunii.
- A fost amuzant. - Iubesc acest serial.
Nu l-aş numi cel mai amuzant serial din istoria televiziunii.
Ba da, Lar. Acest serial a fost comic.
Fără îndoială, un serial amuzant. Dar cel mai, din istoria televiziunii?
Seinfeld, grozav serial.
Mulţumesc. A fost bun.
- O nu, iubesc comedia bună. - Da.
- Am s-o păstrez ca o comoară, Ricky. - Iubesc râsetele din el.
- Sunt aşa de fericită că eşti aici. - Îmi amintesc când trebuie să râd.
- Nu noi am făcut-o. - E un serial foarte amuzant.
Doar că e ciudat să apari cu propriul DVD.
- Da. - Nu am auzit niciodată de cineva
care joacă în ceva iar apoi apare cu el.
- Nu ai auzit niciodată de aşa ceva? - Nu, e o chestie ciudată.
Vrei să spui că e ciudată pentru că tu nu ai auzit de ea?
- Doar nu le ştii pe toate, nu-i aşa? - Ei bine, nu.
Sunt sigur că există o grămadă de lucruri despre care nu ai auzit şi nu sunt ciudate.
Cu asta ce-i? Ai o eşarfă?
Da, vreau să-mi păstrez gâtul cald pentru că joc într-o piesă.
Aşa că trebuie să lansez totul. Nu e ca la tv.
- Nu te superi dacă îţi spun... - Deloc.
Arată cam teatral.
Da, îmi făceam griji din cauza asta.
Dar o persoană crede că e teatral,
iar la o mie le place...
- Am înţeles. - Da.
Deci care e numele piesei?
- "Mister Simmington." - Ce e? Dramă?
- Da, cam aşa ceva. - Chiar?
Este vorba despre frica unui om de izbucnirea primului război mondial.
Şi e îngrijorat de soarta Marii Britanii.
Este un fel de poveste pe două planuri
pentru că în paralel luptă în propriul lui război, un război de clasă.
- Nu asta e important. - Ar trebui să vii s-o vezi, mâine seară.
Îţi trimit bilete.
Jeff şi Susie vin, aşa că poţi să te alături şi tu.
Oh, um...
Ştii ceva? Mi-ar plăcea.
Donna lucrează mâine seară. Nu poate veni.
Dar tu ai putea veni.
Vino. Şi aşa nu poţi vorbi cu ea în timpul piesei, nu-i aşa?
Aşa că nu o să-ţi lipsească timp de trei ore jumate.
- Trei jumate? - Da.
Băuturi în pauze.
- "Mister Simmington" să fie. - Excelent.
Bilete vor fi la recepţie.
- Să te întreb ceva. - Spune.
Ţi-a plăcut vinul?
O, mulţumesc, da. A fost minunat.
- Aşa sper pentru că a costat mult. - A fost grozav.
- Sper că a fost bun la preţul acela. - A fost grozav. Excelent.
Ştii, a fost o sticlă de vin în valoare de 300$.
Chiar aşa? Nu m-am uitat la preţ.
- Nu faci asta? - Nu când e vorba de un cadou.
- Asta e cam ciudat, nu-i aşa? - Nu, nu când e vorba de un cadou.
- Chiar? - Îl strică. Da.
Interesant.
Pentru că după aceea pui un anumit preţ pe gestul cuiva.
Unii oameni ar crede că ai profitat de situaţie.
Cine?
- Mă gândesc că dacă ai face un sondaj... - De ce să fac aşa ceva?
Doar ca să vezi. Să obţii un răspuns.
- Şi să-i spui acestei persoane... - Da.
Dacă cineva îţi oferă o sticlă de vin în restaurant,
cât de scumpă ar fi sticla pe care ai comanda-o?
Cred că m-aş uita la preţ. Nu aş vrea să profit de cineva.
Poftim DVD-ul meu, 30$. Nu aş spune niciodată aşa ceva.
Această persoană generoasă mi-a trimis o sticlă de vin,
Nu cred că voi profita de ea.
Nu contează. E un cadou. Eu aşa văd situaţia.
Bine, pentru toată lumea, cina e servită.
Sunt cartonaşe pe masă. Găsiţi-vă locurile.
Am făcut ceva mai interesant.
- Donna, tu stai acolo lângă Ricky. - Bine.
- Am separat cuplurile. - Ce?
- Am crezut că va fi distractiv. - Ce vorbeşti?
- Am despărţit cuplurile. - De ce? Care e scopul?
- Să întâlneşti oameni noi. - Nu vreau să întâlnesc oameni noi.
- Nu vreau să mă amestec. - Ei bine, va trebui
pentru că vei sta acolo lângă Hank.
- Trebuie să stau lângă un străin trei ore? - Doar du-te.
- Du-te, bine? - Asta e ridicol. Ridicol.
În regulă. Poftă bună.
- Arată grozav. - Nu-i aşa?
Mulţumesc. Pentru prima noastră cină festivă.
- Noroc. - Noroc.
Prima dintre multe.
Am venit aici pe perioada verii. Am subînchiriat.
- Cum e? - Bună.
O, tu eşti căsătorit cu actriţa, nu-i aşa?
Aşa e. Sunt soţul lui Brit.
- Sunt Hank. - Bună. Larry.
- Bună, Larry. - Nu ştiu de ce a separat cuplurile.
E ridicol. Complet ridicol.
S-a dovedit că era un tratament pentru piele, aşa că nu era pedofil.
O Doamne.
E adevărat.
Ştii, prima dată când te-am văzut
am crezut că eşti spaniol.
Da.
- Mă bucur că nu eşti spaniol. - Chiar?
Nu sunt un fan al Spaniei.
De ce?
E o chestie personală. Am fost acostat de o gaşcă de tineri.
Spanioli?
Da. Vorbeau spaniola.
Dar nu erau din Spania.
Nu ştiu de unde erau.
O Doamne.
- Ce e asta? - Îmi pare rău. Ţi-am distrus pâinea.
Nu e pâinea mea. Larry a adus-o.
- E tare? - Uau.
- Trebuie să fie tare. - Nu aşa de tare.
Ba da. Ştii ceva? Nu ştii nimic despre pâine.
Ştiu că e făcută ca s-o poţi mânca.
Da. Trebuia prăjită, bine?
Prăjită cu puţin unt şi poate puţin usturoi.
Ştii ceva? Discută cu prietenii şi vecinii tăi
de la celălalt capăt al mesei. Deranjezi pe toată lumea.
Nu ştiu dacă mai sunt în stare să scriu cursiv.
Cum e căsnicia?
Ce dracu? De ce mă întrebi aşa ceva?
Încerc să construiesc o conversaţie.
Bine, în regulă.
E în regulă.
E bună.
Cât de des faceţi sex?
Aproape deloc.
Şi am făcut alta puţin mai jos
- şi micile lui prune atârnau în jos. - Prunele!
Le-am acoperit cu pesmet
aşa că peştii sar şi muşcă din ele.
Da, a fost extraordinar.
- Glumeşti. - Ştiţi ceva?
Ştiţi ceva? Nu e corect ce se întâmplă aici.
- Nu e corect. - Care e problema?
Aţi spus că aţi separat cuplurile?
- Voi nu sunteţi separaţi. - Noi suntem gazdele.
Voi sunteţi gazdele? Aţi aranjat toată chestia.
Aţi aranjat ca voi să fiţi la masa cea mai bună.
Îl aveţi pe Ricky Gervais, pe Ally şi toate stelele de pe Broadway.
- Du-te şi aşează-te. - Masa cea mai tare?
Ce, eşti în clasa a treia?
Scuză-mă Susie, unde e toaleta?
O Doamne!
Îmi pare rău. Ricky, am să plătesc pentru asta.
O, nu. E foarte scump.
- E în regulă, insist. - E o eşarfă de 500$.
E în regulă.
- Hank, ce s-a întâmplat? - Mi-am călcat pe şireturi.
Exact aşa a căzut Larry pe tipul din avion.
- Ce? - În avion, şi-a călcat şireturile.
Larry, e adevărat?
Ştii ceva, Larry? Cred că greşeşti tactica cu femeia asta.
Cred că trebuie să-i arăţi cine eşti tu cu adevărat.
- Altfel vei rămâne blocat. - Am arătat cine sunt...
Un mincinos, un escroc, un pretins.
- Am arătat cine sunt. - E mai bine că ştie cine eşti.
Şi acceptă ceea ce nu eşti.
Am condus-o acasă aseară.
Era aşa de distantă. Şi-a pierdut tot respectul pentru mine.
Sincer, toate astea nu s-ar fi întâmplat dacă nu ai fi despărţit cuplurile.
Am devenit un cuplu pentru că nu vrem să fim separaţi.
La cina mea joci după regulile mele.
Ştii ceva? Nu mă mai invita. Ce zici de asta?
Nu am de ales. Eşti ca un apendice pentru noi.
Bună, Larry David. Ricky Gervais mi-a lăsat un bilet.
Poftim. Costă 200$.
Mă taxează 200$ pentru bilet.
Am crezut că e gratuit.
- Ce poţi face? - Ce e cu tipul ăsta?
- Mă costă o avere. - Plăteşte. Suntem aici.
- Măcar locurile sunt bune. - Da. Mulţumesc.
- Sală plină. - Locuri bune.
Da, sală plină. O, aici.
- Ce faci? - Vreau să stau lângă interval.
E biletul meu. Am biletul de lângă interval.
Larry, avem trei locuri din partea casei
şi oricare putem sta pe ce loc vrem.
Nu, nu erai acolo când le-am scos din plicuri.
Le-am scos şi le-am pus împreună.
Nu-mi strica apele. Stai jos.
La dracu. Stai lângă soţul tău.
Nu vreau să stau lângă el. Sunt cu el tot timpul.
E cel mai bun prieten de-al tău, stai tu lângă el.
Aseară ai putut sta lângă el.
Atunci a fost bine, nu? Ai separat cuplurile
dar tu ai stat lângă soţul tău. Sunt puţin derutat.
- De ce eşti nedumerit? - Aseară a fost foarte strict.
Şi astăzi fiecare face ce vrea, nu-i aşa?
- Vreau la interval. - Vorbiţi mai încet.
Sunt foarte nedumerit.
Dle. Simmington! Dle. Simmington!
Da? Da?
- Ce e? - Aţi auzit?
Desigur că am auzit. E în ziarul de dimineaţă.
Nu în fiecare zi arhiducele Franz Ferdinand
este asasinat.
Sunt strivit aici. Îmi vreau scaunul.
- Să ţi-o trag, Larry. Eu sunt fata. - Tăceţi.
Tu eşti o fată? Eşti o vrăjitoare.
Şi dacă va trebui viaţa să le dau,
o voi face bucuros.
Acest necruţător...
Tăceţi dracului.
Dacă e aşa, atunci am terminat.
Să te pierd?
Să te pierd Robert?
Şi tu ce vei face?
Îmi voi face datoria.
Cum am să mă uit la asta timp de trei ore?
Va fi greu pentru toţi.
Sst. Uitaţi-vă la piesă.
I-ai auzit pe idioţii dracului vorbind tot timpul piesei?
- Se auzea tot aşa "bip bip bip." - Ai fost fantastic.
- Chiar? - De fapt, eu am putut auzi
despre ce tot vorbeau.
Era o femeie care a ocupat un loc care nu-i aparţinea.
Şi era o femeie foarte urâtă.
Nu cred că ai văzut-o bine, Larry.
- Am văzut-o foarte bine. - Trebuie să spun că femeia arăta excelent.
- Poate pe o planetă a ciudaţilor. - Îhî.
Ascultă, ai fost grozav. Nu te mai gândi la ei. Ai fost grozav.
Nu, sincer, a fost cea mai slabă prestaţie a mea.
Am fost de nouă din zece.
Şi de obicei sunt de zece din zece.
Ai fost de nouă din zece?
- Da. - Eu zic că-i cam mult.
- Cât teatru ai văzut? - Am văzut "Oklahoma."
- Frivolitate fără sens pentru idioţi. - Chiar?
Glumeşti? "Oklahoma"?
"O ce dimineaţă minunată. O ce zi minunată.
Am o presimţire minunată că totul va merge bine."
- O dragă. - O, haide.
Compari chestia care am văzut-o în seara asta
cu un musical făcut de Rogers şi Hammerstein?
- Cu tot respectul. - Aici e vorba de viaţă, moarte şi război.
E despre spiritul uman.
"Sărmanul Jud e mort. Sărmanul Jud e mort."
- Te rog. - Gumă de mestecat.
Cât timp vei juca în chestia asta?
Stagiunea a fost extinsă, aşa că încă şase săptămâni.
Trebuie să fie greu să faci acel plâns fals.
- Nu, sunt lacrimi reale. - Acelea sunt lacrimi reale?
- Desigur, lacrimi reale în fiecare seară. - Serios?
Haide.
De unde crezi că vin?
Uite de unde vin.
Nu plângi. Nu-ţi curg lacrimile.
Haide, ce faci? Îţi pui puţin din acea glicerină?
Nu, vreau să spun că dacă înseamnă ceva pentru tine, poţi plânge.
Ştii ceva? Mă uit la ochii tăi
şi nu văd urmele plânsului.
De obicei când cineva nu mai plânge
se şterg şi urmele lacrimilor.
Şi ţi le-ai şters şi tu?
Da. Şi dovada
se află în gunoi într-o batistă.
- O, chiar aşa? - Verifică, Columbo.
- Bine, putem pleca. - Putem pleca?
- O, ştii ceva? - Spune.
Când am luat biletele de la recepţie
m-a taxat 200$.
Ai crezut că va fi mai mult?
Mi-ai spus că îmi laşi bilete.
- A fost un spectacol cu casa închisă. - Ţi-am lăsat bilet.
Mă gândeam că îmi dai un bilet
în contul unei sticle de vin în valoare de 300$.
Acela a fost un cadou.
Mulţumesc. Şi eu ţi-am dăruit artă.
Ori de câte ori se fac daruri
de plătit plătesc doar eu.
- Ei bine... - Mulţumesc că aţi venit.
- Mulţumesc pentru o seară extraordinară. - Noroc. Mulţumesc.
Jeff, Susie.
- Ai fost incredibilă. - Hei.
- Minunată. - Mulţumesc.
Da, foarte bună în circumstanţe dificile.
Ce mi-a plăcut în mod special...
Ştii ceva, Larry?
Nu dau un rahat pe părerea ta.
Dar aş da un rahat pe ce ai discutat cu soţul meu.
Seara trecută la masă ai decis să discuţi despre căsnicia mea.
Încercam să înfirip o conversaţie.
- Asta e tot ce făceam. - Nu o mai face.
Căsnicia mea e treaba mea.
Căsnicia mea e în regulă şi nu are nicio legătură cu tine.
Şi încă ceva, îmi regulez soţul de patru sau cinci ori pe săptămână.
De patru sau cinci ori într-o nenorocită de săptămână.
Aşa că vâră-ţi asta în fund.
Mulţumesc mult că ai venit.
Sunt atât de aproape ca să semnez cu el. Atât de aproape.
Încă o discuţie şi sunt în regulă.
- Chiar? - Am fost norocos
că nici măcar nu bănuieşte că noi am fost
- cei care au făcut gălăgie la teatru. - O Doamne.
- Îţi imaginezi? - Domnilor, v-aţi decis?
O. Bună.
Cum ai primit sectorul ăsta? Credeam că eşti dincolo.
Păi, mă ocup şi de sectorul ăsta astăzi,
bineînţeles numai dacă nu vrei tu să te ocupi de el.
Ştii, îmi pare rău că mi-am luat singur mâncarea data trecută.
Este în regulă. A trecut.
Da? Asta mă bucură.
- Desigur. - S-a rezolvat.
Ce pot face astăzi pentru voi?
Eu iau un burger de bizon.
Eu iau salată cu avocado.
Bine. Mulţumesc, domnilor.
Mulţumesc.
- De unde a apărut? - M-a speriat.
- S-a materializat. - Doar în timpul discuţiilor private.
- Da. - Uite-l pe Hank.
- Bună, Hank. - Hank, vino puţin.
Haide, haide.
- Bună. - Nu pot vorbi cu tine.
Ce? Despre ce vorbeşti?
Ascultă, îi datorezi lui Ricky Gervais 500$ pentru eşarfă, adevărat?
- Da. - Ei bine, el îmi datorează 500$.
Sugestia mea este să-mi dai mie cei 500$
şi aşa suntem cu toţii chit.
Hei, uite-l. Ricky.
O Iisuse.
Îţi datorez 500$, Larry spune că-i eşti dator cu 500$.
Aşa că vrea să-i dau lui cei 500$.
E în regulă?
- Nu e bine? - Nu prea.
Nu contează. Dă-mi mie cei 500$.
- Nu are legătură cu el. - Am să-i dau banii lui.
A luat o sticlă de vin cu 300$.
Nu, tu mi-ai cumpărat o sticlă de vin şi eu te-am dus la teatru.
Şi am plătit 200$ pentru bilet...
Şi nici măcar nu am vrut să văd piesa.
Mulţumesc. Nu-ţi face griji.
- Ştiu ce se întâmplă. - Ce?
Ştiu că voi doi idioţilor aţi vociferat în timpul spectacolului.
- Nici măcar nu am stat lângă el. - Despre ce vorbeşti?
- De unde ai scos asta? - Chelnerul.
Chelnerul?
Şi pentru tine, nu mă poţi reprezenta.
Las-o baltă.
Uitaţi-vă la voi, doi idioţi.
Parcă sunteţi Stan şi Bran. Donna avea dreptate.
Ce? Ce ai spus?
- Nimic. - Ai vorbit cu Donna?
- Nu. - Tocmai ai spus că Donna avea dreptate.
- Da, avea. - Deci ai vorbit cu ea.
Nu.
- Te vezi cu Donna? - Nu.
Eşti sigur?
Bine.
De abia aştept acel burger de bizon.
- Bună alegere. - Hei, uite mâncarea noastră.
Seara a fost fermecătoare.
O da.
- Ai fost grozav. - Sunt fermecător, dar...
- E chestia englezească. - Da da.
- E accentul. - Exact, da.
Nu nu nu.
Ăsta e vagonul meu preferat.
Dă-mi toţi banii.
- Nu mişca! - Bine bine.
- Dă-mi inelul ăla. - Dă-i inelul.
Acum! Dă-mi-l!
Scoate-l!
Dă-i pantofii.
Scoate-i!
- Taci! - Bine, doar să nu mă loveşti în faţă.
Haide, faţa la pământ.
Dă-mi-l. Scoate-l.
Dă-mi poşeta. Dă-mi-o.
Ah!
Aruncă-l!
Mai vrei?
Asta e. Da, dispari de aici.
Da, era cât pe aci.
Da, ei bine.
Cred că astea îţi aparţin ţie, tânără domnişoară.
- Doamne, Larry. - Poftim.
- Mulţumesc. - Ce să zici?
500$
- Poftim. - Mulţumesc.
Ne mai vedem.
O, aveai dreptate în legătură cu pâinea, Simmington.
E tare.
Hei!
Nu nu! Hei! Hei!
Hei!
Traducerea şi adaptarea: mgf2768 www.titrari.ro