Добре дошъл в Убежището. - Коя си ти?
Да кажем, че съм някой, който е избрал
да приеме целия спектър на нашата реалност.
ФБР са пред вратата.
Уил! Аби... Кориган?
Мисля, че върви добре. - Когато те срещнах в Оксфорд,
те заобичах с цялото си същество. Разби сърцето ми, Джон,
омразата, която изпитваш към мен.
Начинът, по който би наранил дъщеря ни.
Едно предупреждение, д-р Зимерман. Ще оставите света, който познавате.
Аз съм психолог. Ти работиш с чудовища.
Но мога да ти обещаха приключенията на много живота.
Ще започваме ли?
Хей! Чакай! Чакай!
Хайде де!
Дори още не е 8 часа. - Хвана ли ги?
Не и не мисля, че сьомгата от миналата седмица иска да остане с нас.
Чудесно.
Рой, надявам се да наследиш точността на майка си, а не моята.
Няма да кръстим дъщеря си "Рой".
Да, ако той стане бейзболист.
Усещам, че там има носител на Сай Янг награда.
Операцията не може да започне без теб. Върви бъди брилянтен.
Качи краката си и яж бонбони, нали?
Имам пренатална йога след час.
Шоколад, Рой иска шоколад.
Обичам те. - Обичам те.
Сигурно се шегуваш.
Ела тук. Ела тук.
Ела тук. Ела тук... Ела тук, ела тук.
Добре.
Просто се успокой.
На багажника ми. Отново.
Ела тук, Хенри, скъпи. Добре ли си? Взех го.
Може да помислиш да му махнеш ноктите, преди да е издраскал Биймъра ми.
Или просто не го пускай толкова често.
"Да му махам ноктите"? Той е невинно същество.
За разлика от кучето ти, което все още се изхожда на моравата ми.
Монти? Не, не е възможно. Разхождаме го.
Дръжте го от вашата страна на улицата.
Какво, по дяволите, е това?
Ð¡Ð²ÑŠÑ€ÑˆÐ¸ Ð»Ð¸?
Ð¡ÑŠÐ¶Ð°Ð»ÑÐ²Ð°Ð¼, Ð¿Ð¾Ð¼Ð¸ÑÐ»Ð¸Ñ…, Ñ‡Ðµ Ð²Ð¸Ð´ÑÑ… Ð½ÐµÑ‰Ð¾.
Когато Ви искам в къщата си, д-р Зимерман, ще Ви поканя в нея.
Не очаквайте това скоро да стане.
Излизайте! - Добре.
Съжалявам. Просто...
Аманда Тапинг в
Убежище
По идея на Деймиън Киндлер
Сезон 3, Епизод 19 - "От нищото"
Просто казвам, че водното раждане има предимства по-късно в живота.
Не знам, звучи ми толкова измамно.
Слаби светлини, успокояващо усещане, подобно на утробата.
Удрящите се вълни, първото, което чува...
Затова избрах кардиология. По-малко глупости и повече медицинска наука.
Не, Уил, стана сърдечен хирург, за да угодиш на майка си.
Станах сърдечен хирург...
Заради пиленцата. - Моля те.
Давай.
По дяволите. Все още искат да издърпат операцията по-напред.
Няма проблеми, скъпи. - Не и ако копелето умре на масата.
Няма да умре. Ще се представиш брилянтно.
След две седмици всички ще говорят
само за байпаса на трите клапи на Зимерман.
Звучи добре, нали? - Майка ти би се гордяла.
Уил, стой на място. Връщам се веднага.
Всичко е наред.
Скъпи?
Да, майка ми. Трябва да й се обадя.
Какво мислиш за този Друит?
Мисля, че ще е добър кмет.
Защото е строг към престъпленията.
Има нещо, което не ми харесва, но все пак, той е политик, така че...
Хей, Румпелстинскин. Едва те хванах кога стана.
Да, имах проблеми със съня.
Но нямаш ли предвид Рип Ван Ункъл?
Прав си.
Имам тези странни сънища.
Луди учени и лаборатории. Всички тези научнофантастични неща.
Странни подтекстови снимки, напълно дисоциативни.
Виж кой помни психологичното си въртене.
Стресът е, скъпи. Бебето идва след месец
и имаш операцията, всички тези конференции, на които ходиш...
Защо мислиш, че стои будна цяла нощ?
Кой... плашещата МакПейнтсалот отсреща ли?
Да. - Няма си и на идея.
Може би тогава й идва музата.
Артистите са странни. - Но не съм виждал нейни рисунки.
Виждала ли си да показва някоя от картините си?
Мислиш твърде много за нашата съседка с котката.
И мисля, че е време да вървиш и да бъдеш брилянтен.
Да. Обичам те.
По дяволите.
Здрасти! Хелън, нали?
Аби, нали? - И компания.
Съжалявам, музиката силна ли беше снощи? Будни ли ви държа?
Или може би котката. - Котката?
Боже, не! Не, не заради това дойдох.
Не, не идвам с оплакване.
Така ли? - Да...
Просто бях вкъщи и мислих как не сме те виждали
и си помислих, "това не е
много съседско", така че...
ти опекох тези.
Шотландски сладкиш. Защото си шотландка и...
Англичанка, всъщност. Прекрасни са.
Благодаря ти. - Ами...
Как върви рисуването?
Показваш ли творбите си?
В, как, предполагам
на тези отваряния с вино и сирене?
Бих искала да видя работите ти.
Не ги показвам.
Агентът ми ги продава на частни купувачи.
Браво на теб.
Как се чувстваш?
Изглежда, че си в 32-33 седмица.
Ултразвукът показва добре развити кости?
Точно 33 седмици. Имаш ли деца?
Аз...
Мамо?
Съжалявам. Не исках да любопитствам. Просто...
Изглежда, че знаеш много за това...
Много ти благодаря.
Да.
Задници.
Тежък ден.
Съжалявам, каза ли нещо?
Казах, "тежък ден".
Пациентът показва множество симптоми,
но не може да се намери етиология за аритмия.
Предполагаем... Емболизъм. Може да бъде намесен и емболизъм.
Препоръчано лечение, АКЕ инхибитор, диуретици,
както и анти...
Анти...
Коагуланти? По дяволите.
Изтрий последния коментар.
Човече...
Изпуска ми се.
Мозъчната активност е червена.
Приближаващо делта. Дай доза същото ниво.
Да, готово. - Да.
Работи.
Хелън, колко хубаво да те чуя.
Знам, казах, че ще се обадя, Джордж, но забравих.
Забрави! - Имам проблем с помненето напоследък.
Просто, трябва да си почина. - Хелън, дължиш ми нова серия.
Да, знам, че ти обещах нови този месец, но не мога.
Какво значи това? - Нещата не вървят добре в момента.
Какво си намислила? - Какво искам да правя?
Не знам, искам да пътувам, да... - Пътуваш?
Да помагам на бездомни деца, да работя с животни, да ходя на сафари.
Боже, нещо повече! - Чуй се, Хелън...
Проклети агенти!
Лоразепам.
Това не е правилно.
Не, не, какво прави?
Какво правиш, а?
Не, не, спокойно... Да.
Ето. Време е да поспиш.
Може би е време за тежката артилерия, а?
Боже, всъщност става по-зле.
Идвам!
Моля те, без повече сладкиши.
Здравей, Хелън.
Да не помисли, че съм те забравил? - Не е удобно. Работя.
Съжалявам, скъпа. Дойдох да взема още някои неща.
Какви неща?
Виждам.
Започвам нова серия.
Начисто, нови идеи, така нататък.
Да, много нови идеи.
И сме се върнали на миналата година.
Защо наистина си тук?
Взе всичко, което има значение. - Не всичко.
Моля те, Джон, изморена съм.
Чу ли за случая? Съдимост, осъждане.
Готово е, край. - Да, поздравления.
Благодаря ти.
Виждам, че вече декорираш кметския офис за себе си.
Пресата се позабавлява малко. Аз?
Имам други идеи.
Напускаш офиса на окръжния прокурор?
Не може да си сериозен.
Мислих за частна практика в малка фирма.
На половин време. Подвижни часове.
Вече имам оферти.
Нормален живот.
Надявах се това да са документи ни за развод, подписани от теб.
Хелън, не искаш това... - Не ми казвай какво искам!
Добре. Тогава ти го кажи.
Какво искаш?
Не и това. Не и това, което имахме.
Знам, че аз съсипах всичко.
Кариерата ми и този проклет случай.
Промених се.
Това е нашият шанс да поправим нещата...
Много по-добре, отколкото бяхме. - Чувала съм го и преди.
Хелън, виж се.
Изтощена си.
Сама.
По-добре ли е от живота, който ти предлагам?
Това, което предлагаш също не е правилно. Нищо не е правилно.
Искам да ме оставят на мира!
Не искам никакви отговорности, без хора желаещи моето внимание,
без ситуации на живот и смърт!
Обичаш ли ме?
Преди да, но вече не е толкова просто, нали?
Предлагам ти живот без граници.
Може да отидем навсякъде,
да сме, когото и да е.
Всичко.
Ще ти дам всичко, само не и развод.
Трябва да избереш истинското си щастие.
По дяволите.
Уил, не! - Какво ни правите?
Дръжте го долу. Ако продължаваш да се противиш така, ще умреш.
Упоете го!
Скъпи?
Боже мой, спеше ли?
Имах пак този сън.
Боже... какво ми има? - Добре, просто сън е.
Просто сън, скъпи. - Защо изглежда толкова реално?
Защо не ми кажеш за тях? - Да...
Беше в някакъв вид лаборатория. - Добре, лаборатория,
като операционна, може би?
Не, беше...
Беше като изследователска лаборатория
и не бях сам.
Добре, кой друг беше там?
Хелън... - Хелън, съседката?
Добре, Уил, това е заради операцията.
Подсъзнанието ти е...
Не мога да си спомня основни неща, Аби.
Като операцията за байпас,
за болницата или името на пациента.
Добре, Уил. Просто ти трябва повече сън.
Неспокоен си
през последните нощи.
Нали?
Помниш ли медения ни месец?
Да, разбира се. Ти не го ли помниш?
Трябва да подишам въздух, така мисля.
Тя е будна! Г-н Сейнт Пиер!
Къде мислиш, че отиваш, а?
По-добре да е добро! Гледах "Разбиране".
Магнус, ти лудачке. Опитваш се да го повалиш ли?
Ще загубиш. - Ти...
Какво да правим сега? - Увеличаваме дозата.
Върнете я обратно. Сега би било добре!
Дозата й е вече в червената зона. - Ти ли командваш тук?
Не виждам ти да плащаш за цялата техника.
Трябва да ви кажа, че може да я убиете.
Няма връщане назад. Ако не проработи, може скоро всички да умрем.
Увеличи дозата. - Да, сър.
Не...
Няма да победиш по твоя начин, Магнус.
Какво е всичко това?
Просто неща.
Просто се опитвам да го разбера.
"Неща"? - Да, като пъзел, виждаш ли?
Виж това, не е ли готино?
Мислиш, че днес беше консултацията
за операцията, с шефа от болницата?
Отмених я. - Консултацията?
Операцията. Махам се.
Не си струва, нали знаеш? Твърде много стрес.
Добре...
Да... Всички са нейни?
На Хелън? - Да.
Тя ги изхвърляше и аз просто... сещаш се.
Добре, Уил... Уил, какво става?
Защо правиш това?
Аби, виждаш ли този модел тук? Виждаш ли го?
Този модел значи нещо за мен и ако мога да го разбера...
Добре, Уил, Уил, имаш някакъв вид срив.
Ще се обадя на доктора. - Не, не, чакай малко.
Кълна се, добре съм. Просто...
Добре тогава, говори ми.
Моля те.
Обичам те.
Всичко се промени. Сънищата, които имам, това
че съм затворник, означават нещо.
Като... - Не знам.
Този живот изглежда грешен,
чувствам го като... Мястото ми не е тук.
"Мястото не ти е тук".
Не мога да повярвам.
Не знам защо не го видях.
Била съм толкова сляпа! - Аби, чакай малко.
Къде отиваш? - Какво ти пука, Уил?
Това не е животът, който искаш! Искаше ми се да имаш куража да го кажеш
вместо да си играеш на луд, за да предпазиш чувствата ми!
Не е вярно. - Чувала съм за това.
Мъже, които удобно полудяват
преди бебето да дойде, изоставяйки жените си, точно това правиш!
Не изоставям никого... - Напротив!
Ужасен от това, от цялата отговорност!
Чуй ме, обичам те, нали? - Знам...
Не, Уил, това е истинско. Аз съм истинска.
Знам. Знам, че си истинска...
Тогава защо се отдалечаваш? Защо се...
Уил... - Какво има?
Уил, не... - Добре ли си? Какво има?
Какво има? Боже, Боже, Боже...
Уил! Боже, Уил!
Дръж се. Да, казвам се Уил Зимерман,
живея на Уайт Плейнс Роуд 5621. Трябва ми линейка.
Жена ми припадна. Бременна е в 8 месец!
Мили боже... Побързайте! Добре, добре...
Аби, къде е болката? - Какво стана?
Просто говорихме и тя почти припадна
и започна да се тресе. - Имаш ли аптечка?
Да, в колата ми е. - Хубаво, донеси я.
Линейка? - На път е.
Добре, дишай дълбоко, Аби.
Как виждаш? - Размазано.
Бебето... - Бебето ще бъде наред, обещавам.
Добре. - Какво й има?
Залагам на ранна прееклампсия, вероятно заради хипертония.
Хубаво, че я хванахте навреме. - Благодаря.
Няма защо.
Как е Аби? - Оправя се.
Беше права, между другото. Прееклампсия. Хипертония.
В леглото е, опитва се да поспи.
Радвам се да го чуя.
Кафе?
Имаш ли чай? - Мисля да се присъединя.
Много по-цивилизовано е. Дори не знам защо правя кафе.
Какво, по дяволите, става? - Надявах се ти да ми кажеш.
Щастлива ли си?
Тук? Това?
Знаеш ли, мразя термина "щастлив", все едно е всичко в живота.
Все едно ако не постигнем пълно щастие, сме се провалили.
Омъжих се, защото трябваше да ме направи щастлива, в безопасност.
Но не стана така. - Трябваше.
Джон беше всичко, което исках или така си мислих.
Ами деца?
Нямахме.
Защо сте тук, д-р Зимерман?
Защото трябва да разбера... защо животът ми се разпада.
Не съм психиатър. - Виждате ли? Точно тук.
Защо казахте това? - Защо, важно ли е, че го направих?
Защото просто е, Магнус.
Как ме нарече?
Магнус.
Това е моминското ми име.
Не съм го използвала от десетилетия. Как, за Бога, го знаеш?
Добре... Изслушай ме
и ще прозвучи откачено.
Но мисля, че... Нищо от това не е...
Истинско. Животите ни...
Изглеждат напълно грешни. - Омъжих се за мъж, който мразя.
Пия кафе, за Бога. - Аз съм кардиолог.
Можеше да съм и левак за Блу Джейс. Дори не можех да диагностицирам Аби.
А аз успях на секундата.
Не помня да съм се женил за нея. - Седя тук рисувайки през нощта?
Трябва да ти покажа нещо.
Между пет картини е.
Един модел.
До сега не го бях виждала по този начин.
Какво мислиш, че значи?
Не знам, но някак си е реално.
Все едно си го виждала и преди.
Имам тези кошмари,
където...
Експериментират върху мен. - В някакъв вид лаборатория?
Имаме един и същи сън. Как е възможно това?
Какво... Какво общо има този модел?
Ами ако не сме наистина тук?
Там сме, и това, всичко
това, е построено, затвор.
Сънищата ни са нашата реалност,
и това... Да. - Е сън.
С каква цел? - Не знам.
Но знам, че това не съм аз и от това, което каза,
това не си ти. Не сме луди.
Какво ще правим?
Как са Нещо 1 и Нещо 2, днес?
Искаше ми се да спрете да се борите.
"Искаше ми се да спрете да се борите. "
"Нещо 1, Нещо 2"? - По дяволите, истина е.
Да. Добре, как да излезем?
Ти каза, че си избягал преди, почти.
Така се почувствах
и тогава се събудих тук и нещата станаха по-напрегнати с Аби.
Същото и тук. В моя... сън,
осъзнах обкръжаващата ме среда.
Джон изведнъж се появи изповядвайки любовта си към мен,
дърпайки ме вътре в този свят. - Значи, опитаме ли да избягаме,
нещо тук ни кара да останем. - Мисля, че за да избягаме,
трябва напълно да отхвърлим този свят.
Помисли.
Опитахме се емоционално да се разграничим.
Кавгата ти с Аби, отхвърлянето ми на Джон.
Не проработи, нали? И двамата се върнахме тук.
Добре, но самоубийство? Имам предвид... Как знаем със сигурност,
коя от реалностите е истинска?
Отвъд лоши сънища и усещане в стомаха?
Бих казала, че е нужна вяра.
Ти карай.
Къде отиваш?
Спри колата. - Уил!
Аби, ужасно съжалявам... - Искам да поговорим.
Уил, какво става? - Отвори вратата.
Уил, погледни ме. Погледни ме. - Отвори вратата.
Уил, какво става? - Моля те, само за момент.
Просто излез от колата, моля.
Отвори вратата. - Моля те, скъпи!
Отвори проклетата врата! - Върви, върви!
Готов ли си?
Бил съм тук преди.
Уил... Това беше интересно.
Да се махаме.
Будни са. - Не е хубаво.
Невронният кортекс не е свършил... - Разбрах, разбрах.
Как се чувствате? - Знаете ли кои сте?
Върджил Сейнт Пиер. Трябваше да знам, че ти си зад това.
Да, мисля, че са добре. Да, Магнус, зад това съм
и ако знаех какво главоболие ще се окажете, нямаше да приема сделката.
Какво е това с резервоарите и колко време сме били тук?
Три дни, голяма клечко, 8 часа и 26 минути.
Какво? - Мислиш, че ни е забавно?
Кой ни доведе тук? - Ние, докторе.
Хенри... - Главно да ви спасим живота.
Радвам се да ви видя изправени и както изглежда, нормални?
Да. Виждаш ли? Нормално!
Няма защо. - Съжалявам за бъркотията.
Живеехме като ергени.
Каквито сме, което е тъжно.
Къде сме? - В частно изследователско помещение
под пустинята в Ню Мексико. 160 километра южно от Санта Фе.
Как дойдохме? - Изглежда вие големи клечки, сте си
навлекли проблеми. Тези двамата се нуждаеха от услуга...
От теб? Ти я сложи в костюм на Батман последния път.
Точно. Длъжник ми е.
Имаше си цена. - Моите хора, моята лаборатория.
Всичко е под наем днешно време. - Чакай малко,
платили сме да бъдем затворници? - Затворници?
Не, трябваше ви лечение. Не помните ли нищо от преди?
Хаурес? Южно от мексиканската граница?
Нищо чудно, че сте объркани. - Добре, значи...
Тези момчета от ООН ни се обадиха за една ситуация.
Международните сили за сигурност, които срещнахме при Карентън.
Нещо голямо идваше от земята до града.
Помисли си, че е закъсняла миграция на каменните гущери.
Но после ви удари това.
Какво, за Бога, е това?
Не знаем. Наричам го психо-червей.
Излезе точно под вас и ви удари с
някакъв вид психична отрова, която очевидно поставя жертвите си
в луд сънен свят... Докато ви поглъща.
Невероятно същество.
Тези белези... - Точно.
Не е лудо.
Направихте всичко това, за да спасите съзнанието ни?
Да. Хванахме съществото, но вие двамата...
Си бяхте заминали. Ударени. Отнесени, локо...
Схванахме. Значи резервоарите, в които лежахме...
Може ли? Благодаря.
Както казах, моята лаборатория. Моят отбор заедно с г-н
"Мразя да губя на видео игра" тук,
комбинирахме невронно активен гел, който развивам...
Но химикалът беше източен от слюнчните жлези на червея, който...
И създадохме лечение, с което да ви оправим.
Невронният гел беше животът ви от
светът, който червеят ви вградил.
Значи всеки път виждайки мястото...
Все едно пациент се събужда по време на операция.
Виждате ли времето беше сложно,
защото ако ви извадим по-рано ще има повреди в мозъка,
така че ви връщахме обратно, докато скенерът не покажеше, че сте добре.
Явно не ви е харесвало да живеете в блаженство.
Добре, но защо ни доведохте тук?
Защо не ни откарахте в Убежището? - Времето течеше, пич.
Оставяйки отровата да е във вас, шансът да ви спасим ставаше по-малък.
Той се обади. Отворих вратите си за приятели.
Много мило, Върджил.
Минало, Спорти, минало. Имам голямо сърце.
Докато не получим сметката. - Какво да кажа.
Здравият разум не е евтин.
Не съм чувала за това същество. Как може толкова голяма
и с такава уникална способност твар, да не бъде засечена?
Единственото обяснение е, че е от Кухата Земя.
Беше неочаквано, д-ре. Получаваме доклади от целия свят.
Под глобална тревога сме. - Тогава трябва да отиваме към къщи.
Превод: boy_free (Cece)