O singură creatură şi-a făurit o viaţă
în fiecare habitat de pe pământ.
Această creatură suntem noi.
Oriunde am fi,
ne folosim inteligenta şi ingeniozitatea
pentru a supravieţui în cele mai sălbatice locuri,
departe de luminile oraşului,
faţă în faţă cu natura brută.
Aceasta este Planeta Omului.
PLANETA OMULUI Episodul 6
Traducerea: claus68/SubTeam www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Transcript: www.addic7ed.com
Ierburile sunt nişte plante extraordinare.
Ele susţin multe vieţi.
Grâu, orez, orz şi porumb,
sunt toate ierburi şi toate ne hrănesc.
Păşunile hrănesc animalele
care hrănesc lumea noastră.
Viaţa noastră în preerie a transformat planeta,
de la pajiştile Americii la terasele de orez din China.
Dar nu a fost uşor.
A fost nevoie de fiecare strop de inteligenţa umană şi curaj
ca să devenim stăpânii pajiştilor.
Preeriile SURSA PUTERII
Zori de zi în savana din sudul Kenyei.
Este momentul pe care Rakita şi prietenii lui l-au aşteptat.
Migraţia antilopelor Gnu a început.
Aici, ierburile luxuriante
hrănesc cele mei mari efective de animale din lume.
O multitudine de oportunităţi pentru aceşti vânători Dorobo.
Dar există o concurenţă acerbă pentru toată această carne pe copite
de la unii dintre cei mai eficienţi ucigaşi din lume.
Aşa că, cum se face că oamenii, care nu au colţi şi ghiare
şi care nu pot depăşi o gnu în viteză
pot mânca ceva pe aici?
Rakita foloseşte inteligenţa şi munca în echipă.
Planul lui este să lase leul să ucidă animalele
şi apoi să fure cina chiar de sub nasul lor.
Cei doi prieteni ai lui sunt esenţiali
Leii nu pot fi intimidaţi uşor.
În primul rând, Rakita trebui să găsească urmele
leilor care sunt la vÃ¢nÄƒtoare.
SÄƒ mergem pe aici.
La 65 de ani, el este un vânător veteran şi preia conducerea.
Trebuie să îşi păzească spatele,
deoarece sunt pe teritoriul unor mâncători de oameni.
Şacalul mârâie, deoarece leii sunt aproape.
Toate semnele indică
o pradă ucisă recent în apropiere.
Crezi că sunt aici?
Da, i-am văzut chiar acolo.
Rakita a mai fost atacat de lei.
El ştie că se poate termina prost.
Întregul corp ţi-i se tensionează...
inima bate mai rapid.
Sunt pe cale să înfrunte 15 lei înfometaţi,
dar în cazul în care acţionează ca o echipă,
pot fi în măsură să-i intimideze pe leii şi să-i ţină depărte de pradă.
Ei incep acţiunea.
Încrederea în sine este totul.
Este confruntarea finală.
Dintr-o dată, leii se retrag.
Rakita are câteva minute
înainte ca leii să îşi dea seama că a fost o cacealma.
În câteva secunde, el tranşează piciorul antilopei gnu,
şi se retrage grăbit.
Dacă furi prada...
şi nimeni nu este rănit...
atunci te poţi relaxa...
şi să fi fericit.
Asta este o scenă care a fost jucată de-a lungul întregii existenţe umane,
vânători folosind creierul, nu muşchii
pentru a depăşi concurenţii lor mai puternici.
Chiar am jefuit acei lei.
Câţi crezi că erau?
15, dar poate erau mai mulţi.
Dar nu oricine se poate măsura cu leii...
unii oameni sunt laşi.
Peştera noastră pare mai prietenoasă cu carnea atârnând în ea.
Să faci un alt animal să ucidă pentru tine este inteligent,
dar să ucizi tu însuţi este o provocare şi mai mare.
La celălalt capăt al Africii
la marginea deşertului Kalahari
Preeria este mult mai uscată,
putând susţine mai puţine animale.
Aici nu exista nici un prânz gratuit.
Kun şi Nao sunt boşimani Ju'hoansi.
Kun este un vânător maestru,
unul dintre puţinii Ju'hoansi
care mai au încă abilitatea de a vâna o pradă mare.
Prin urmare, Kun îşi învaţă ucenicul
pentru a menţine în viaţa aceste cunoştinţe valoroase.
Vânătoarea începe prin facerea unui foc.
Ei ard vegetaţia
din jurul unicei surse de apă de pe mai mulţi km.
Ei ştiu că animalele o să vină, în ultimă instanţă, să bea de aici
şi atunci când vin, nu vor avea unde să se ascundă.
Arcurile şi săgeţile lor sunt prea mici pentru a ucide instanteneu
astfel încât trebuie să le îmbunătăţească.
Kun, maestrul, ştie exact unde să găsească otrava.
În această cochilie din nisip
este larva unui gândac.
Dacă o singură picătură din zeamă
ajunge şi în cea mai mică tăietură, va ucide.
El îşi unge săgeţile foarte atent.
Dar şi prada lor este perspicace,
aşa încât îşi construiesc o ascunzătoare în ierburi.
Este o ambuscadă.
Kun vrea ca ucenicul său să atace primul pe kudu.
Se pare că se apropie.
Se apropie?
Antilopele ai auzul foarte bun şi ochi ageri
şi el trebuie să înveţe să se mişte în linişte şi fără să fie văzut.
Dar acum a fost văzut.
Şansa s-a pierdut.
Trebuie să te uiţi şi să înveţi.
Kudu sunt foarte abili...
nu trebuie să îi laşi să îţi vadă faţa.
Două zile mai târziu, boşimanii încă stau ascunşi,
în speranţa că Kudu îşi vă depăşi teama.
Dar el stă la distanţă.
Apoi, până şi maestrul este luat pe nepregătite.
Este un leopard.
Dintr-o dată, vânătorii riscă să devină pradă.
Fălcile unui leopard au puterea
să zdrobească un craniu uman.
Se roagă ca leopardul să nu-i vadă.
Stau jos, ascunşi.
De data aceasta, au reuşit să rămână nedetectaţi.
Este ziua a 6-a în ascunziş
şi ucenicul s-a apropiat de obţinerea unei mese.
Un nou grup de Kudu se apropie.
Ei au o singură şansă.
Cei doi bărbaţi ridică arcurile.
Direct la ţintă! O săgeată îşi atinge ţinta şi Kudu se dispersează.
A fost o lovitură bună!
Dumnezeule, a fost o lovitură bună.
Kudu rănit a mai fugit mulţi km
cu vârful săgeţi otrăvit în el,
în timp ce toxina îşi face încet efectul.
Începe urmărirea.
În primul rând, trebuie să găsim corpul săgeţii.
El le va arăta ce urme să urmărească
şi, de asemenea, cine a nimerit Kudu.
Aici este corpul.
Este săgeata ta.
Da, este a ta.
Tu ai nimerit primul pe Kudu... Excelent!
Sper că otrava acţionează.
- Va acţiona. - Se pare că a fugit pe acolo.
De aici încolo, este vorba de urmărire doar.
Terenul este împănat de urme de copite.
O decizie greşită vă avea ca urmare o urmărire în zadar.
Uite... A urinat aici.
Putem vedea că otrava acţionează.
Sunt sigur că este acel Kudu.
În timp urmăresc, vânători se uita la peisaj
ca şi prin ochii prăzii lor.
După 10 ore, ei ajung îl cele din urmă pe Kudu.
Otrava l-a slăbit.
Este epuizat, aproape mort.
Nao îndreaptă sulita înspre inima lui
pentru o moarte rapidă.
După 7 zile, Nao a ucis primul său Kudu.
Acum, mai exista încă o persoană în lume, care poate să facă asta.
Carnea purtată până acasă, va hrăni întregul sat.
Şi toate părţile animalului vor fi folosite.
Acest peisaj ars pare mort
dar ierburile sunt incredibil de rezistente.
La primele picături de ploaie, se regenerează.
Şi unde aceste ploi produc inundaţii, ierburi cresc
ca să ţină pasul cu creşterea apelor.
În lume, multe preerii
sunt supuse unor modificări sezoniere atât de intense
ce aduc noi oportunităţi,
dar şi pericole noi.
În Cambodgia, pajiştile
din jurul lacului Tonle Sap sunt inundate...
şi pentru câteva săptămâni, există multe capturi bogate, de cules.
Este o mare şansă ca Vaan să ucidă ceva.
El este aici pentru a vâna o neaşteptată,
imprevizibilă, ascunsă şi potenţial mortală prada sălbatică.
Când sunt în barca mea...
mă întreb ce se afla în apă întunecata...
şi sunt îngrijorat pentru copilul meu.
Capacitatea de vânător a lui Vaan, constă în de a face diferenţa
între o masă uşoară şi o pradă mortală.
Dar el nu caută peşte.
Ci şerpi.
Există milioane de şerpi în aceste preerii inundate.
Cei mai mulţi sunt şerpi de apă comestibili
dar sunt şi unii veninoşi.
Dacă dă peste o cobră, muşcătura ei îl poate ucide.
Este o ruletă rusească.
Chiar şi fiul său de cinci ani, trebuie să fie un expert în şerpi.
Să cunoşti speciile, înseamnă să supravieţuieşti aici.
Şerpi se adună în număr mare
pentru a vâna peştii care depun icre în iarba inundată.
Nu este momentul să ezite.
Cu fiecare ratare, profiturile lui Vaan lui scad.
Am prins mulţi şerpi astăzi.
Întreaga familie a lui Vaan a trebuit să înveţe să se ocupe de şerpi.
Dă-le fetelor un şarpe viu să se joace cu el.
Pentru copii, sunt jucării noi binevenite.
Tată, pot primi încă unul?
Mamă, uite, m-a muşcat de picior.
Nu, se holbează la "bilele tale".
Se holbează la "bilele mele".
Încearcă să intre în pantaloni mei scurţi.
Captură lui Vaan este destinată
celei mai mari pieţe de şerpi din lume.
Peste 6 milioane de şerpi
se comercializează în câteva săptămâni.
Vreau 5000 pe kilogram.
Îţi voi da 4000.
Bine, 4000 pentru întregul lot.
Plată sa pentru o săptămână de dispute cu şerpii...
60p.
Nu-i mai număra, pune-i deoparte.
Dar supravieţuirea în preerie nu implică întotdeauna vânătoarea.
În Africa de Est, Masai au învăţat
cum să colaboreze cu o pasăre sălbatică
pentru o recompensă dulce
pe care o pot obţine numai împreună.
Leitato este un fluierat care atrage un ghid către miere.
Este o pasăre botezată corespunzător.
Ghidul către miere răspunde la fluieratul
folosit numai ca să vorbească cu omul.
Uite-o acolo, uite-o acolo.
Ea începe un joc numit "urmăreşte-mă".
Din moment ce numai ea poate mirosi alimentul după care merg.
Când este aproape de stup, schimba fluieratul,
spunându-le că se apropie.
Acolo sunt... Wow!
Băieţii au găsit premiu, un stup.
Treaba păsării este gata.
Unde este cel mă bun loc să stau?
Chiar acolo.
Bine, hai să facem un foc.
Acum, ei trebuie sa respecte partea lor din înţelegere,
să scoată mierea.
Este adânc în interiorul copacului,
protejată de sute de albine africane supărate.
Ei se folosesc de fum pentru a le calma.
Dar asta nu face înţepăturile mai puţin dureroase.
Sunt prea mic pentru a ajunge.
Băieţii ştiu că trebuie să plătească ghidul.
Fagure cu miere.
Este delicioasă... aşa dulce!
Unde putem găsii mai multă?
Este un parteneriat perfect, dar fiecare băiat Masai ştie
că dacă nu recompensează cu miere ghidul
data următoare îi va duce direct în gura leului!
Deci, am învăţat cum să găsim alimente în preeria sălbatică,
singuri sau cu puţin ajutor de la alţii.
Dar cunoştinţele noastre despre preerii vor face un mare pas înainte
atunci când vom învăţa să exploatăm ierburile noi înşine.
Grâul, porumbul şi orezul şi-au început viaţa ca ierburi sălbatice,
pe care noi le-am transformat în culturi.
Acest lucru a permis ca să fie hrăniţi milioane de oameni în fiecare an.
Aşa că ne-am aşezat şi am făcut case lângă câmpurile de culturi.
Dar bogăţia creată de omul este irezistibilă
pentru multe animale pe care noi le numim dăunători.
Pe câmpiile din Africa, aceşti mâncători de cereale
i- au proporţii.
Isiah locuieşte în Tanzania.
Culturile lui de orez vor fi coapte în câteva zile
dar el ştie că un atac aerian este iminent.
Ei vin în luna martie.
şi trebuie să mănânce,
dar ei mănâncă tot.
El trebuie să rămână vigilent, mereu în alertă la sunetul de care se teme.
Zgomotul apare primul...
apoi... apare şi avangarda...
urmată de stol.
Ei sunt ţesătorii. Vin în stoluri de milioane de indivizi
şi oamenii le numesc "Păsări lăcuste."
Sunt cea mai numeroasă specie de păsări de pe pământ,
înfometate după cereale.
Isiah şi vecinii săi încerca să evite ca ţesători să se oprească,
în caz contrar, stolul va termina cultura într-o oră.
Nu este o luptă pe care să o poate câştiga,
ci este vorba de a limita pierderile lor.
Pe măsură ce boabele se coc,
aceste efective de migratori tot vin.
Dar ei au un călcâi a lui Ahile.
Pentru a se reproduce, trebuie să ţeasă,
mii de cuiburi în colonii închise.
Asta este şansa ca fermierii să contra atace.
În timp ce majoritatea stolului se hrăneşte,
o capcană mortală este instalată.
Păsările se întorc la asfinţit.
Până acum, avem avantaj
în lupta cu dăunătorii.
Şi capacitatea noastră de a manipula preeriile
a devenit din ce în ce mai bună.
Am mărit mult aceste pajişti artificiale...
sculptarea munţilor, defrişarea pădurilor
şi reproiectarea suprafeţei planetei noastre.
Şapte tipuri de iarbă hrănesc aproape şapte miliarde de oameni.
Furnizează 3 sferturi din nevoile noastre de carbohidraţi,
pâine, paste, tăiţei şi fulgi de ovăz.
Aceste mari câmpii artificiale fac pajiştile sălbatice
să fie printre cele mai ameninţate habitate de pe Pământ.
Totuşi, au fost pajişti sălbatice,
care au sprijinit nevoile mari de păşunat
şi care ne-au permis să atingem cel mai mare triumf al nostru...
să supunem aceste animale nevoilor noastre.
Controlul plantelor este una
dar să domini creaturi cu liber arbitru
necesită un nivel mult mai ridicat de manipulare.
Stepa mongolă este cea mai mare prerie de pe Pământ.
Există mai mulţi cai sălbatici alergând liberi aici
decât oriunde altundeva în lume.
Capacitatea mongolilor de a înhăma aceşti cai
au făcut ca aceşti nomazi să devină stăpânii stepei.
Şi în această familie de călăreţi, Ulaan este cel mai bun.
Are călăria în sânge.
Strămoşul sau, Genghis Khan
a folosit puterea unui cal pentru a construi un imperiu
dar azi, familia Ulaan se confrunta cu o altă provocare.
Se folosesc de viteza şi rezistenţa cailor
pentru a captura iepe sălbatice.
Să ducă turma sălbatică în tabără
este doar începutul unei zi care va testa
agilitatea şi puterea lui Ulaan la limită.
Mă simt în viaţă atunci când sunt pe calul meu.
El urmăreşte laptele iepelor,
dar obţinerea lui nu este atât de simplă.
Aceste iepe sălbatice nu-şi vor ceda laptele atât de uşor.
Trebuie să fie înşelate ca să facă acest lucru.
Succesul său depinde de conlucrarea perfectă cu calul său.
Un bun cal de urmărire ştie după care mă duc
şi stă aproape de coada ei.
În primul rând, Ulaan prinde mânji,
pentru ca iepele să stea pe aproape.
Dar chiar şi mânjii sunt sălbatici.
Ulaan se lăsă pe spate pe calului său,
folosind puterea şi greutatea lui pentru a rezista mânzului.
El trebuie să îşi menţină echilibrul în plin galop
folosind doar genunchii.
Odată ce prinde un mânz
vărul său Tungaa trebuie să-i pună un ştreang înainte de a scăpa.
Este prima dată când simt atingerea mâini omului.
Doar când sunt toţi legaţi, Ulaan îşi poate îndrepta atenţia asupra iepelor.
Aceasta este adevărata bătălie,
iepele cântăresc de 5 ori mai mult decât el.
A scăpat. La naiba, nu am putut-o ţine.
Nu, nu pot să prind nici una din ele...
scapă atât de uşor.
Ulaan fiind foarte ocupat, toţi dau o mână de ajutor.
După 2 ore istovitoare, oamenii încep să se impună.
Cu căpăstru şi legată, iapa este supusă în cele din urmă.
Apoi, ca să le calmeze sunt legate lângă mânji.
Numai cu mânzul sugând iapa va da lapte
Şi aşa Tungaa are o şansă de a obţine un pic şi pentru familie.
Dar mongolii prefera laptele într-o formă mai specială.
Inovaţia lor a fost să fermenteze zaharul din lapte, obţinând airag
un iaurt uşor alcoolic.
Amesteci... aşa.
Bacteriile din iaurt transformă laptele
în cea mai hrănitoare mâncare de vară.
Cu cât îl amestecă mai mult, cu atât va fi mai bun...
proaspăt, airaq acidulat.
Beţi ca nişte vaci însetate!
Fără a rănii animalele lor,
familia lui Ulaan poate trăi an după an,
transformând bunătatea preeriei în iaurt.
dar legându-şi viaţa de turmele care pasc,
ei au devenit nomazi, urmărind turmele
în eforturile lor perpetue de a găsi noi păşuni.
Animalele ştiu cum să găsească
cele mai bune păşuni.
Instinctiv.
Deci, le urmăm.
În alte culturi, s-a dus acest domeniu un pic mai departe,
domesticirea şi crearea de turme din cele sălbatice,
făcându-le docile şi uşor de manevrat.
În Savana Africană
crescătorii de bovine le păstrează aproape.
Ei le deţin acum şi ca orice proprietar,
oamenii vor lupta pentru a le proteja.
Pe pajiştile din Etiopia de sud
tribul Suri a dus o astfel de protecţie la extrem.
Aici, triburile rivale se luptă şi pentru vaci.
Drept urmare, păstorii Suri au devenit războinici.
Shahuri va face totul ca să-şi apere turma.
Voi apăra vacile mele cu propria mea viaţă.
Vacile înseamnă totul pentru mine.
Asta e tot ce ştiu... încă din copilărie.
Pentru Suri, vacile sunt monede.
Prea valoroase pentru a le omorâ, au foarte mare grijă de ele.
Facem focuri în aer liber ca să le fie vacilor cald.
În fiecare an Shashuri trebuie să treacă printr-un ritual care îi testează curajul
pentru a dovedi că are ceea ce este nevoie a fi un războinic de vite.
Ei îşi iau puterea de a lupta direct de la vacile lor
bându-le sângele.
Poate părea brutal, dar nu le ucide.
Acest sânge este bogat şi le dau Shashurilor proteine şi fier
şi animalele nepreţuite se vor recupera repede.
Când bem sângele, ne facem puternici.
Ritualul crud de Donga
va crea sau va rupe reputaţia lui Shahuri ca şi cowboy.
Este ziua decisivă. Triburile rivale de Suri au ajuns.
Sunt încântaţi şi sunt gata pentru Donga.
Durează o zi.
Îşi aleg un adversar din satul rival pentru un duel.
Cu cât mai multe victorii ai,
cu atât este mai mare curajul.
Shahuri merge la inel.
Chiar participarea la acest ritual impune un mare curaj.
El nu are nici o armură.
singura apărare este o pălărie norocoasă.
Shahuri număra orele şi aşteaptă.
Beţele de Donga au 2 m în lungime.
Pot provoca răni serioase.
Pentru a câştiga, trebuie să îţi baţi adversarul până când se predă.
În cele din urmă, Shahuri este gata de luptă.
Este o victorie, dar nu este categorică.
Pentru a-şi dovedii lui însuşi, el lupta din nou.
Dintr-o dată, inamicul se retrage.
Shahuri este campionul.
Ridicându-l pe braţe, tribul său sărbătoreşte victoria lui.
Sunt curajos când lupt în Donga,
sunt curajos când apăr vacile mele.
Vitele lor au un protector.
Shahuri a demonstrat că este un cowboy, în stil etiopian.
Dar în arida şi vasta Australie,
cowboy-ul a fost complet reinventat.
Aici, imensele ferme din întreaga ţară
au 30 milioane de bovine.
Asta este triumfarea supremă a omului peste animal,
şi cea mai mare ingeniozitate legată de pajişti.
Adunarea vitelor dura o lună înainte. Nu şi acum.
Ben Tapp este un pilot adunător
şi trebuie să adune 2000 dintre cele mai bune vite
în doar 5 zile pentru a fi plătit.
El va avea nevoie de toate capacităţile sale de pilot,
de capacitatea de a înţelege vitele
şi de Rankin, partenerul său, ca să reuşească.
Dacă poţi înţelege vacile
poţi prezice ce vor face.
Un bun cowboy,
trebuie să se identifice cu fiecare animal.
Fiecare animal este diferit.
Vacile sale sunt pe acolo pe undeva.
Patrularea prin aer îi permite lui Ben să le adune mai repede.
Se pare că sunt 6 sau 7 de-a lungul traseului.
Când au găsit un grup de vaci,
ei coboară în "zona morţii"
ca să le sperie.
Atingerea de orice copac le-ar fi fatală.
Nu le forţa prea tare. Sunt deja încălzite tare acum.
Doar călăuzeşte-le. Fă-le să meargă în partea aia.
Stai cu ele. Am una aici.
Există întotdeauna unele vaci creatoare de probleme
Încă una. Probabil cam 50 până acum.
Elicoptere lucrează împreună
conducând turma,
dar ele trebuie să parcurgă 50 km şi să traverseze lacuri mici
înainte de a ajunge la fermă.
Vacilor lui Ben nu le place să înoate.
În orice moment,
când sunt gata să treacă, o să le lăsăm.
Fereşte-te, ai grijă!
În fiecare an, aproximativ 10 piloţi adunători au accidente.
Doar stai acolo...
După 8 km, personalul de la sol li-i se alătură.
Noi mergem un pic spre sud.
Adună-le împreună. Toată lumea este aici, nu?
Ben este cel care dă ordinele.
Motocicliştii să le urmărească. Haide-ţi!
Haide, motocicliştilor! Urmariti-le, haide!
Repede! Se duc pe acolo!
Fă-le să meargă în direcţia în care merg acum.
Astăzi, nu trebuie să aşteptăm migraţia antilopelor gnu,
o creăm pe a noastră.
Preeriile ne-au permis să dominăm planeta.
Ele sunt realizările fenomenale ale oamenilor.
Ele stau la baza existenţei noastre globale din prezent.
Aceste vaci, de origine din India
crescute în Australia, în curând vor fi expediate
pentru a alimenta apetitul internaţional de carne.
Şi la sfârşitul sezonului... îl vor face pe Ben milionar.
- Vei câştiga mulţi? - Da.
Aproximativ 1,3 milioane de dolari.
Merită să te ridici din pat.
Absolut.
Ingeniozitatea şi munca în echipă,
inteligenţa şi curajul
au fost îmbunătăţite pe pajişti.
Aceasta combinaţie unică de abilităţi umane
ne-a permis să cucerim lumea.
Fără pajişti,
Pământul nu ar fi devenit Planeta Oamenilor.
PLANETA OAMENILOR În spatele camerelor.
Încercarea de a fura mâncarea
din fălcile unui prădător puternic din Africa
poate părea o nebunie pentru noi
dar această extraordinară şi periculoasă acţiune
este practicată în Kenya de mii de ani.
Dar nu a fost niciodată filmată
şi poate nu va mai fi filmată niciodată.
Dorobo sunt un vechi trib care locuieşte în pajiştile din Africa de Est.
OI Kinyei - Kenya Lat 01°16'09"S Long 35°24'00"E
Legile de conservare de acum au oprit
multe dintre practicile lor tradiţionale
şi astfel ameninţă modul lor de viaţă.
Pentru a înregistra această secvenţă unică
personal de la "Preerie" a avut nevoie de un om
care să înţeleagă atât lei cât şi oamenii Dorobo care trăiesc aici.
Jackson loosey, ghidul echipei,
are cunoştinţe profunde despre acest mod de viaţă,
a crescut aproape, în Masai Mara.
Când m-a intrebat BBC-ul
dacă ar putea documenta această poveste,
am spus da, deoarece este ceva ce eu însumi am făcut.
Am furat de la lei când am crescut.
Ştiam acest stil de viaţă.
Este posibil. Singura întrebare este dacă BBC-ul
este capabil să o înregistreze înainte să dispară.
Nu va fi uşor, deoarece leii nu sunt obişnuiţi cu maşinile,
aşa că va fi dificilă apropierea de ei.
Vânează mai ales pe timp de noapte
atunci când este prea periculos să te apropii pe jos.
Astfel încât, provocarea era de a găsi leii care vânează în zori
astfel încă să le permită oamenilor Dorobo
şi cameramanului de la Pisici Mari, Warren Samuels
să îşi facă treaba.
Aşteptăm ca leii să îşi ucidă prada
şi trebuie să fie intr-un moment destul de matinal
dar cu destulă lumină pentru a filma vânătoarea.
Speram să avem noroc.
La prima geană de lumină, Jackson se alătura oamenilor Dorobo,
în speranţa de a găsi o pradă recent ucisă de lei.
Puteţi vedea că este amprenta unui leu, un leu foarte mare,
şi asta este amprenta unei gnu.
Uite aici, vezi, este o turmă foarte mare.
luând în considerare numărul de urme
şi numărul de locuri, în care le place să bea.
Deoarece leii, în general, vânează chiar înainte de ivirea zorilor,
echipa trebuie să îi urmeze zi şi noapte.
În Africa, noaptea este...
este îngrozitoare, terifiantă. Dar este plină de viaţă.
Ora două noaptea.
Ai văzut? Sunt leii. I- am găsit, ascultă.
Schimbului de noapte cu Jackson
îl face o cercetătoare de la Planeta Oamenilor, Atkins Jane.
Tocmai am găsit leoaicele cu cei 8 pui
foarte aproape de locul unde Dorobo trăiesc.
Dar dezavantajul când Doroda dau peste o ucidere
dacă este în această zonă,
este că aceste leoaice vor fi mult mai agresive şi mai protectoare.
Efortul de a sta alături de ei în această noapte
este din cauza ce ei merg prin locuri prin care o maşină nu poate merge.
Dacă îi pierdem din vedere, vor acţiona fără ca noi să ştim.
Prin urmare, trebuie să fim alături de ei tot timpul.
După ce au urmărit leii toată noaptea
tot nu au văzut o ucidere.
Warren, în schimbul de dimineaţă, a descoperit un motiv foarte bun de ce nu.
În teorie, situaţia pe care ne-am dorit-o
era să existe grupuri mari de gnu, ca să avem o vânătoare a leilor,
dar ploile au sosit un pic mai devreme.
Majoritatea animalelor s-au mutat pe câmpii.
Acum avem doar grupuri mici de 5 sau 6 gnu.
Deci sperăm ca cu unul dintre aceste grupuri leii să aibă succes
şi să ucidă una dintre ele.
Nu mai sunt alte grupuri de gnu. Doar ceea ce vedeţi.
Mai trec 4 zile şi nici o vânătoare a leilor nu a fost văzută.
În cele din urmă, ei au un pic de noroc.
Avem un grup mare de gnu care trece pe la orizont,
cu care ne intersectăm.
Poate vor avea o nouă şansă să vâneze.
Echipa urmăreşte oamenii Dorobo.
Dar, după ore de urmărire, din nou nici un semn de vânătoare.
Jane şi schimbul de noapte preiau ştafeta.
Tocmai ne-am apropiat de leoaice, de lei şi de puii lor.
O ucidere...
este pe cale să se întâmple...
la 5 metri distanţă.
Masculul este pe corpul unei gnu.
Nu vom putea filma, deoarece
atunci când va reveni lumina,
ei vor fi terminat.
Dar este foarte uimitor să vedem totul atât de aproape.
Vehiculul este acum înconjurat de 23 de lei înfometaţi.
Ce a fost asta? Lângă maşină.
Dumnezeule!
Tocmai a fost un leu care a muşcat unul din cauciucurile din spate,
şi ne-am speriat!
În nici un caz nu voi merge printre lei
şi să încerc să le fur carnea. Uită-te la ei!
Nu şi Dorobo. Ei spun că o fac tot timpul.
Nu ştiu cum o fac.
Este înfricoşător.
În zori, leii au terminat de mâncat prada.
La schimbarea turelor, puterea muşcături de leu este dezvăluită.
Uită-te la asta, este uimitor!
Ce de adrenalină pură în noaptea asta.
Este ora 8, am terminat tura de noapte,
şi deşi am găsit leii, cu o ucidere,
pe când a sosit Warren şi a avut suficientă lumină pentru a filma,
carcasa era în mare parte dispărută.
Ne-au mai rămas câteva zile doar.
În cele din urmă, primesc vestea pe care toată lumea o aştepta.
Ceata pe care o urmăreau a ucis din nou.
Este suficientă lumină pentru a filma şi Dorobo sunt pregătiţi.
Voi încerca să găsesc o poziţie cu o vedere panoramică.
Acum sunt foarte multe tufişuri.
Echipa este în continuare îngrijorată în legătură cu siguranţa oamenilor Dorobo.
Animalele ne pot ucide.
Când facem asta, ne facem griji
nu pentru noi, ci pentru ceilalţi.
Echipajul este foarte îngrijorat pentru noi.
Vor să ne convingă să renunţăm!
Ca şi cum noi nu am ştii ce ne aşteaptă!
Nu am crezut că vom putea filma asta!
Am crezut ca leii îi vor ataca.
Mai ales că aveau pui, dar...
brusc, atunci când masculul mare s- a ridicat şi a fugit,
m- am simţit uşurat, pentru că m-am gândit că el va fi cel care va ataca,
dar eu sunt foarte mândru. O treabă perfectă!
Relaţia specială ce o am cu Dorobo este stilul de viaţă.
Este foarte trist să ştii că el este pe cale de dispariţie.
Timpul petrecut cu ei a fost prea scurt.
Am realizat cât am pierdut şi câte mai am de învăţat
în aceste două săptămâni cât am stat cu ei.
Sunt foarte fericit că acest lucru a fost înregistrat, pentru ca copiii mei
şi restul de generaţii de copii Dorobo,
să fie mândri de strămoşii, părinţii, bătrânii,
care au practicat aceasta înfricoşătoare experienţă.
Subtitrare: claus68/SubTeam www.subs.ro
Comentarii pe tvblog.ro Transcript www.addic7ed.com