De la naştere, fugim întruna.
Păşeşti şi totul e posibil.
Vrăjeli ! Adevărul este că, de la evoluţie la revoluţie,
lucrurile nu prea se schimbă gradat, ci brusc, în salturi mari.
Cei ce pricep asta îşi petrec viaţa căutând următorul salt uriaş.
Nouă, celorlalţi, atâta ţopăială ni se pare o prostie.
Eşti supărat pe mine ?
- Nici nu-ţi imaginezi cât. - Dă-i drumul, descarcă-te !
Cu soarta nu te pui, bombonico.
Fără discuţii, fără negocieri. Când vine moartea, asta e.
- Ştiu asta. - Tu ar trebui să ştii cel mai bine.
Trebuie să plec la serviciu.
- Vrei să stăm de vorbă ? - Nu.
- Ia nişte cartofi prăjiţi. - Sunt reci. Trebuie să plec.
Atunci mi-am dat seama. De fapt, nu aveam prieteni.
Doar colegi de serviciu.
Şi-mi doream enorm un prieten.
Unde-ar putea găsi un prieten o tânără nemoartă pe picioarele ei ?
Poate la serviciu. Poate la "Timpuri bune".
Poate Delores nu-mi era doar colegă. Mi-ar putea fi prietenă.
Bună ! Ce mai face motoraşul care zbârnâie ?
Sau poate că nu.
- Aproape am terminat. - Minunat !
Dosarele imprimate sunt într-o cutie albă lângă biroul meu.
Lăsăm la sfârşit coperta. Gayle mai face nişte modificări.
- Ştiai că-i daltonistă ? - Nu.
- Daltonismul e rar la femei. - Serios ?
Da. Sora mea e daltonistă. Toţi s-au agitat, pentru că e ceva rar.
Dar e uşor masculinizată, nu-i o surpriză. Are chiar o mustăcioară.
Pare foarte drăguţă.
Tu ai o soră, Millie ?
George are o soră. Avea o soră. Dar Millie ?
Nu voiam să te inoportunez.
Aşa că am inventat.
Am un frate mai mare. Îl cheamă Luke.
E pilot de vânătoare. A bombardat Bagdadul de i-au mers fulgii.
Pilot de vânătoare ?
Aşa s-a născut Millie.
- Habar n-aveam. - Nici eu.
Înapoi la treabă. Vom continua discuţia la o cafea cu lapte de soia.
Millie. Tu ai avut vreodată un album cu amintiri ?
Nu.
- O cunoaÅŸteÅ£i toÅ£i pe Millie ? - BunÄƒ, Millie.
- Bună, Millie. - Bună.
Tocmai face primii paşi în Excel.
- Ştim cu toţii ce înseamnă asta. - Mergi în tabăra Excel ?
Ţin pumnii. O să merg ?
Nu. A fost o întâmplare neplăcută cu unul dintre instructorii.
Cum o chema ? Diane şi mai cum ?
- Farber... Farmer. Wilson ! - Am şters-o din minte.
Era foarte delăsătoare.
Gayle.
Eu cred că era doar într-o fază foarte proastă.
Bun venit la cercul nostru de albume de amintiri.
Aş face orice ca să mănânc gratis.
Aveţi grijă să folosiţi adezivi fără acid,
mai ales pe paginile prieteniei.
E foarte bine de ştiut.
Acesta e albumul meu cu amintiri legate de serviciu.
Primul meu fluturaş de salariu.
Şi o etichetă de suc de la prânzul cu Harry V.
Acesta e albumul meu cu amintiri legate de serviciu.
Acestea sunt fragmente de oase găsite lângă un transformator sărit în aer.
Asta e de la accidentul ăla cu reactorul nuclear.
Cred că e un testicul.
Vă recomand să nu faceţi economie la hârtia de contur.
Ai vrea să începi un album de amintiri ?
Puteam încerca să descopăr plăcerea catalogării suvenirurilor şi amintirilor,
dar nu era stilul meu.
Mi-ar plăcea, dar am o zi dintre acelea cu scurgeri masive.
- Roşul este favoritul meu. - Oare Betty mi-ar putea fi prietenă ?
Vorbeşti de ceară, nu de caşcaval ?
Savoarea caşcavalului constă şi în înlăturarea cerii.
E ca şi cum ai dezbrăca un bărbat.
- Nu ştiu cum e. - E foarte distractiv.
Eşti frumoasă. Ştii asta ?
- Clar, mi-e prietenă. - Crede-mă.
Îmi place inelul tău.
L-am văzut în Manhattan în 1927. Mi l-a cumpărat iubitul meu.
Mie niciodată nu mi-a cumpărat vreun bărbat ceva.
- Nu-i aşa că e frumoasă ? - Sunteţi prostituate ?
- Nu. - Atunci de ce vorbiţi cu mine ?
Pari un om umblat, ai un ne sais quoi.
- Poftim ? - Eşti Chuck, nu ?
- Ce maşină ai ? - O decapotabilă.
Noi le spuneam "aerisite". Nu-i drăguţ ?
- E o decapotabilă roşie ? - Da.
Eram sigură.
Nu pricep. Cine sunteţi voi ?
Undeva, în subconştient, se convinsese
că suntem două văduve negre care vom face sex cu el şi-l vom omorî.
Dar mai bine-şi făcea griji pentru păianjenii veninoşi din şifonierul lui.
- Era să uit ! Am aflat cine-i Millie. - Serios ?
Fiţi amabilă ! De ce nu capăt şi eu un pahar cu apă ?
- Pentru că ai mierlit-o, Chuck. - Millie are un frate mai mare, Luke.
- E pilot de vânătoare. E grozav. - Sunteţi apropiaţi ?
Da, cel puţin aşa cred.
- Conduce o aerisită ? - Normal ! E pilot de vânătoare.
- Adoră viteza. - Pare foarte sexy !
- Millie ce maşină are ? - N-are maşină, face autostopul.
Pare că cineva a căzut pe stradă.
Scumpule, tu eşti ăla.
Betty se putea entuziasma de cele mai banale lucruri.
Nemoartă fiind, era mai plină de viaţă decât viii pe care-i cunoşteam.
Dar nimic n-o lua prin surprindere.
- Cum e apa ? - Rece. M-a trezit.
Nu cred că vrea să sară.
E groaznic când un bărbat e fricos, nu ? Nu-i deloc atrăgător.
- Cam mare înălţimea. - Împroşti mai tare cu apă.
Serios ?
Nu eşti amic cu libidinosul ăla de la picnic care se freca de oameni ?
- L-am cunoscut la masa cu deserturi. - Eu n-am văzut masa aia.
Să-ţi faci un control la ochi, era la vedere.
Amicul d-tale m-a pipăit pe fund întinzându-se după plăcintă.
- O fi crezut că n-o să simt. - El numeşte asta "cules de suflete".
Spune-i cum vrei, dar fă-ţi alţi prieteni.
- Îmi cer scuze din partea lui. - Eşti tare amabil.
Dar cred că un om trebuie să-şi asume responsabilitatea.
- Sunt perfect de acord. - Aştept scuzele lui oficiale.
- Du-te şi adu-ţi amicul aici. - A plecat deja.
- Unde s-a dus ? - A fost promovat. S-a dus.
Dacă te încălzeşte cu ceva, nu va mai pipăi niciun funduleţ.
- Unde te duci ? - Să mai sar o dată.
- Îţi place să cazi ? - Nu să cad, ci să sar.
Mi-ar plăcea mai mult de-aş putea evita căderea.
De căzut e uşor. Cazi şi gata. Saltul presupune voinţă.
- Nu şi când eşti forţat. - Atunci nu e alegerea ta.
Dar dacă este, e cea mai tare senzaţie.
- Nu-ţi pasă unde aterizezi ? - E ca şi cu căderea, aterizezi şi gata.
- Eşti o forţă. - Încearcă să sari.
E cea mai tare senzaţie.
Nu !
Poartă costumul meu de baie.
Aşa a aflat Betty că, uneori, saltul e ultima senzaţie.
Mi-e dor de Chuck.
De ce pozezi oamenii înainte să le iei sufletul ?
Căutam un stil aparte, să scap de imaginea cu pelerina şi coasa.
Am acasă o sacoşă cu oameni cu decapotabile.
- O sacoşă plină ? - Am multe sacoşe.
- Mă ajută să ţin evidenţa. - Serios ?
Fiecare are locul lui.
- Tu în ce sacoşă eşti ? - Eu sunt săritoare. Nu mă ţine o sacoşă.
Gânduri vesele !
- Mă doare faţa dacă zâmbesc prea mult. - Fă-o totuşi.
Poate Betty avea dreptate, fiecare are locul lui.
Poate fiecare este la locul lui.
Dar dacă ai văzut deja toate locurile şi fiecare este la locul lui
şi tu tot nu te poţi opri ?
Ăsta e pentru cele tari, reutilizabile.
Ăsta e pentru etichetele electronice din interiorul pachetelor.
- Te duci la cumpărături ? - Ea se duce.
Vrei să-ţi iau un pulover, ceva cu anchior ?
Nu, mersi. Dar dacă vezi ceva care mi se potriveşte, ia-mi.
- Aţi auzit de norul ăla de praf ? - Care nor de praf ?
Lat de 8 km, înalt de 3.000 m.
Pluteşte deasupra Chinei şi mătură totul în cale.
Praful e atât de gros, încât acoperă lumina soarelui,
şi ia vopseaua de pe maşini şi carnea de pe vaci.
Carnea de pe vaci !
Mii de oameni mici şi galbeni se calcă în picioare pe străzi.
- Oameni mici şi galbeni ? - Ai vorbit cu Gary ?
Da.
Ce ţi-am zis eu despre Gary ?
- Că spune numai prostii. - Nu există niciun nor.
Nici oameni galbeni morţi.
Poate că nu.
Păcat, îmi prindea bine o plimbare în Orient. Ador dim sum.
Eu am fost în Bali de patru ori. Trei erupţii şi un taifun.
Distrugeri teribile ! Plajele cu nisip negru sunt minunate !
Eu o să plec vreodată undeva ?
Poate te iau la Pamplona. La cursele de tauri de la prima oră.
Aş putea, dar n-au curse mai târziu sau pe la prânz ?
De obicei, luăm sufletele la prima oră.
În restul zilei savurăm sangria şi soarele.
Morţi-s foarte relaxaţi în Spania. E o treabă plăcută.
Vacanţe în care nu muncim avem ? Din cele în care nu moare nimeni ?
- Puneţi-vă partea. Tu n-ai mâncat. - Mi-a mâncat fructele.
Nu doar pepenele, ci şi căpşunii.
Pe bune ! Cred c-ai mâncat de un dolar.
Vrei să-ţi dau un dolar ?
De-aia am şi spus că ai mâncat de un dolar.
Rube, cum vrei s-ajung la dracu-n praznic ?
- Ai abonament la autobuz. - Ai putea să-mi spui care merge acolo ?
Ia-ţi o schemă şi coase-o de haină.
Şi eu aş vrea s-ajung acasă.
Ai două picioare zdravene, bombonico, foloseşte-le.
Te duc eu. E doar un copil. Chiar trebuie să fii aşa ticălos ?
Haide.
N-am auzit de ea. Îmi pare rău.
A fost înregistrată în '33 sau '34. Nu mai ţin minte.
Era un adevărat imn naţional.
Nu mai bei ceai.
- Atunci de ce mi-ai turnat ? - L-am turnat pentru mine.
- Unde ţii zahărul ? - În castronelul de zahăr.
Aia e ceaşca mea. Doar eu beau din ceaşca aia.
Clăteşte-o şi pune-o la loc.
Oricum n-o mai poţi folosi.
Am alte ceşti pentru musafiri.
Am mai cântat şi cu Les Brown şi Trupa celor celebri.
Poţi să iei ceaşca aia. Urăsc pisica aia.
De-aş avea aşa o pisică, aş vinde-o unui restaurant vietnamez.
- Îl cunoşti pe Les Brown ? - Nu.
Les mi-a spus că pot face orice pe scenă, câtă vreme cânt.
Era un om minunat.
Nu şi când lucra cu Red Nichols.
Pentru că Red putea fi un nenorocit,
mai ales când se fâţâia cu fundul în vânt,
ca un babuin la expoziţie.
N-am avut niciodată timp pentru el.
Astea sunt valoroase ?
- Eu le-am pictat. - Mare păcat.
Am îngropat trei câini în pădurile alea.
Pe primii doi i-au dezgropat coioţii.
- Bună. - Bună.
De unde ştii care-i locul fiecăruia ?
Privesc poza şi parcă mi se-aprinde un beculeţ în burtă.
- Instinct ? - Exact.
Ştii în ce sacoşă e fiecare ?
- Normal, doar eu i-am pus acolo. - Semeni cu maică-mea.
- A lui Millie sau a ta ? - A mea.
Dar Millie are un frate. Pilot de vânătoare, de maşini de curse.
Da. Era să câştige la Indy 500.
- Tu ai fraţi sau surori ? - Doar verişori.
Dar celelalte identităţi ale tale sau cum le spui ?
Theresa ?
Theresa şi Sandy.
Toate alter ego-urile mele au fost singure la părinţi. E mai uşor de ţinut minte.
- Te-a chemat Sandy ? - Mi-a plăcut la nebunie Sandy.
- Era iute. - Câte fete ai fost ?
Trei. Nu ! Patru. Maxine, Candice, Sandy şi Theresa.
După câteva zeci de ani trebuie să schimbi ceva, altfel e suspect.
Nu ţi-ar plăcea o schimbare ?
Mă simt destul de şocată tot timpul.
- Vrei să sun pe cineva ? - Şi ce să le spui ?
- Aş putea spune că miroase urât. - Dacă le-ar păsa, ar veni să vadă.
Nu ţin să le uşurez treaba.
Bun, nici eu.
Ai putea lăsa deschisă uşa din spate, să mă mănânce coioţii.
Asta i-ar pune pe gânduri.
- M-aş simţi prost dacă mi-ar mânca mama. - Să ştii !
Tu eşti un băiat de treabă.
Dumnezeule !
Tata îl asculta pe Louis Prima.
Am lucrat cu Louis. La Terasa lui Frank Delaney.
- E în Newark. Ai fost vreodată ? - Nu.
E o hazna. Dar Louis avea o voce aparte.
Te răscolea. Era o figură.
- Asta e de colecţie ? - Am crescut cu detergentul ăla.
Sunt gemenii Gold Dust.
Nu ţi se par cei mai drăguţi negrotei ?
Ce rasistă eşti !
Am botezat vreo doi câini după ei.
Ăia pe care i-au dezgropat coioţii.
Ai bani ascunşi pe undeva ?
- Stai jos. - Bine.
Închide ochii.
Bine.
Cine sunt, din ce sacoşă ?
Papagalii. Sunt artificiali. Habar n-au cine sunt.
Fură gândurile altora, convinşi că ei le-au avut primii.
Aproape toţi au părul unsuros.
De ce nu sunt oamenii mai diferiţi ?
Există un număr finit de personalităţi, iar eu le-am cunoscut pe toate.
- De ce ai adus sacoşele la mine ? - Să-mi demonstrez ideea.
- Care anume ? - Oamenii nu-s fulgi de zăpadă.
Şi aveam nevoie să golesc şifonierul. Nu te superi, nu ?
Îmi place să cred că Betty greşea.
Oamenii nu pot fi înghesuiţi în sacoşe şi cutii de pantofi.
Dar după ce-am petrecut timp la birou, m-am gândit că se poate.
Poate oamenii nu-s aşa diferiţi.
Bună, Millie ! Munceşti din greu sau abia munceşti ?
Sacoşele şi cutiile de pantofi ar putea fi o idee bună.
Pentru fiecare lucru pe care-l adori sau urăşti,
există sute şi mii de oameni care-l urăsc sau iubesc.
Eu iubesc pisicile, Millie.
Să-ţi arăt poza lui Murray.
Are 15 ani. Are vezica urinară pe ducă.
Sărăcuţul ! Ieri a urinat pe draperii.
Îl ador !
De-aia a inventat Dumnezeu grupurile de susţinere.
Dar nu există unul pentru fiecare lucru.
O urăsc ! E o scorpie ! Cine mama naibii se crede ?
Mi-e destul de greu şi fără să mă bată cineva la cap în fiecare secundă
din fiecare zi !
Nu există leacuri, soluţii rapide.
Într-un fel sau altul, îţi găseşti sacoşa, te târăşti în ea...
Amber tocmai s-a epilat.
Pe cinci dolari că-i arată lui Raoul până la sfârşitul zilei.
...şi te descurci cum poţi.
S-a făcut !
Apeşi prea tare. O singură liniuţă pe "F".
Ai ridicat pixul.
"N" arată ca "M". Nu există "M" în "Florence".
Nu mă mir că nu te vizitează copiii.
Vrei pensia mea sau nu ?
De ce durează atât ?
Nu ştiu. Poate mai are câteva sinapse funcţionale.
M-am răcit ?
Du-te şi vezi dacă m-am răcit.
Nu tocmai. Dar nici caldă nu eşti.
Cam ca temperatura camerei, ca brânza Brie.
O să ştii când se va întâmpla. Se face o lumină, vezi ceva frumos.
Cum adică, ceva frumos ?
Vino !
Vezi ceva frumos ce vrei să vezi.
Totul se reduce la ce-ţi doreşti tu.
- Tu ce-ai văzut când ai murit ? - Oficial, nu sunt mort.
N-am trecut dincolo, aşa că n-am avut parte de spectacolul de lumini.
Asta nu înseamnă că nu le văd pe ale celorlalţi.
Şi crede-mă, nu sunt mereu frumoase.
Un tip a intrat înapoi în pântecul mamei lui.
Iisuse, amice ! Termină !
Iisuse !
În timp ce Mason îşi făcea prieteni, eu îmi evitam colegii.
Eu şi Michael voiam să mergem la cumpărături la prânz.
Cică e un magazin de rechizite care merită văzut.
- Pare distractiv ! - Poţi veni şi tu.
Aş veni, dar azi împlinesc o lună de abstinenţă,
aşa că susţinătorul meu mă duce în parc, să ne jucăm cu zmeiele.
Şi eu am avut un zmeu. În formă de balaur.
Ne vedem în faţa lifturilor la doi.
Sunt atât de mândră de tine !
Când te privesc...
...mi se umple sufletul de mândrie.
Mă port de parcă aş fi echilibrată, dar am avut şi eu dificultăţi.
Am trecut printr-o perioadă dificilă la vârsta ta.
Era în anii '80 şi toată lumea consuma cocaină.
O numeam "praf".
M-am rugat să se întâmple ceva, orice
care să oprească vorbele să iasă din gura lui Delores.
Pot să vă ajut cu ceva ?
- Eşti gata ? - Orice, dar nu asta.
Trebuia să mă aştepţi jos.
Bună. Sunt Delores Herbig, "cea cu ochi mari şi căprui".
Încântat să te cunosc pe tine şi pe ochii tăi.
- Tu eşti susţinătorul lui Millie ? - Da.
Acum mergem în parc, cu zmeiele.
- Mi-ai spus asta. - Astea-s pentru toată lumea ?
Priveşte-le ca pe o răsplată bine-meritată.
E minunat să fii călăuza unei tinere.
Şi eu sunt fericită să o călăuzesc pe Millie de la 09:00 la 17:00.
- Ce părere ai de Millie ? - E minunată, foarte silitoare.
- Serios ? - Absolut.
Nu comentează, execută ordinele sau o pui la colţ uneori ?
- E un îngeraş. - Vorbim de Millie asta de aici ?
A zis că-s un îngeraş, termină.
- Grozav. - Acum putem pleca ?
Să nu te atingi de păr. Promite-mi că nu te atingi de păr.
Spune: "Promit să nu mă ating de păr."
- Promit. - Să mergem.
- Pa. - Pa.
Astăzi, MJ Bowers va muri.
Cine caută sufletul unui Bowers, aici îl găseşte sigur.
Frumoasă zi pentru reuniune !
Trebuia să fie azi, indiferent de vreme. Vin Bowers din toată ţara.
- Serios ? - Chiar din Miami.
Mai bine o ţineaţi acolo.
- Tu nu eşti un Bowers, nu? - Nu, doar prin căsătorie.
- E nasol. - Măcar nu eşti singură.
Am lucrat singură într-un an la parada de Ziua Recunoştinţei.
Era un tip travestit cu un balon în formă de câine.
Să studiem mulţimea. Căutaţi factori de risc şi nu creaţi panică.
Bine.
Betty părea mereu s-o ia pe alt drum decât ceilalţi.
Îţi dădea o senzaţie de mister şi siguranţă.
Oare o avea vreo sacoşă pentru mister şi siguranţă ?
Acolo aş pune poza ei.
N-o impresionau vârsta sau inteligenţa.
Doar acel beculeţ care-şi ducea zilele în burta ei.
Ştiind asta, viaţa mea de apoi era ceva mai confortabilă.
Scuzaţi-mă. MJ ? MJ ?
MJ ? E vreunul dintre voi MJ Bowers ?
- Haide ! - Fă-o ! O întreci, Lou !
MJ, amice ?
E un pitbull, nu ? Am auzit că sunt imprevizibili.
O iau razna şi omoară oameni. A făcut asta vreodată ?
- Te cheamă MJ ? - Poftim ?
Mi-a zis o prietenă să-l salut pe MJ. A arătat spre d-ta.
- Care prietenă ? - Fata aia frumoasă, în pantaloni.
Aia ? N-o cunosc. De ce arăta spre mine ?
- Eşti MJ Bowers ? - Cine întreabă ?
E o reuniune de familie. Te întrebam cum te cheamă.
- Nu te cunosc, dle. - Rube. Bună. Încântat.
M-am săturat s-o tărăgănim. Te cheamă MJ Bowers sau nu ?
George !
MJ. Ţi-l aminteşti pe MJ ?
Nu-i el MJ. L-am găsit eu pe MJ.
Un puşti gras, Marvin James, e blocat în tobogan.
Ceilalţi copii se adună deasupra lui.
Parc-ar fi o cutie de conserve.
Există o diferenţă între un MJ Bowers şi un anume MJ Bowers.
Confortabil şi sigur sau misterios şi-n siguranţă ?
Nu prea conta, venise clipa.
Gânduri vesele !
Mai încet ! Jigodia naibii !
P-asta n-am anticipat-o. Mă rog, nici el.
Oricum, MJ Bowers a ajuns într-un sac.
Betty se pricepea să se poarte cu morţii. Politeţea faţă de morţi.
Paharul nu trebuie să fie pe jumătate gol.
Ştii câte operaţii estetice ai fi făcut dacă ai fi supravieţuit ? Tone !
Tone ! Evident, ar fi merita, dac-ai mai fi fost în viaţă.
Dar cum nu mai eşti, nu mai trebuie să-ţi faci griji.
N-ar trebui să mă ajutaţi să trimit un mesaj celor dragi ?
Te crezi în "Atingerea îngerilor" ?
Uite, pari un om de treabă,
dar nu ne poţi cere să trimitem o vedere de câte ori moare cineva.
- De ce nu ? - Taxele poştale. Se adună.
- Asta a fost viaţa mea ? - Noi nu suntem plătiţi.
- E un serviciu public. - Serios ?
Da. Ar trebui să primim măcar salariul minim pe economie.
- S-a trezit sindicalista ! - Sora mea locuieşte aproape.
- Scrieţi ceva pe un şerveţel. - Nu vrei s-o ia razna.
Oamenii nu pot primi bileţele de la rude moarte. Ar înnebuni.
E valabil şi pentru tine !
Spuneţi-i că Iisus i-a trimis biletul, care-i transmite că mă simt bine.
Bine. Iisus o să-i lase un bilet.
Doar merge pe apă, poate scrie un bilet amărât.
Seara se lăsa în oraş.
Şi se-auzea un cântec funebru.
Dacă mi-l arată pe Murray, pisica moartă, eu m-am cărat !
E ziua de salariu !
În cinstea primului tău salariu la "Timpuri bune", o ciocolată !
Dă-mi voie să-ţi dau un sfat.
Eticheta ciocolatei merge foarte bine ca titlu în albumul de amintiri.
- O să ţin minte. - Pe ce o să-i dai ?
Nişte pantofi noi ? Un sacou pentru serviciu ?
De obicei, acum mă apuc să-i număr firele din sprâncene. De data asta...
Mă gândeam să cumpăr un terariu. Am o broască şi n-am unde s-o ţin.
Am început să vorbesc cu ea şi nu mai băteam câmpii.
Parcă nu voiam să plece.
Eu pun deoparte 10% din fiecare salariu.
Din banii ăştia îmi satisfac o plăcere.
Ador o tabacheră viu colorată.
- Îi spun "fondul de distracţii". - Fondul de distracţii ?
Din când în când, îmi fac de cap şi-mi iau ceva frivol, pentru sufleţelul meu.
Pe vremuri luam...
Luna trecută mi-am luat o scrumieră adorabilă şi nici nu fumez.
Ce-ţi mai face motanul ? Murray ?
Îţi mulţumesc pentru întrebare. Vezica lui cedează.
Azi am încasat primul salariu. Am luat un terariu pentru broască.
- Când ţi-ai luat-o ? - M-a urmărit de la accidentul de tren.
Mamă, ce de salturi ! Ador salturile, dar...
- Poate eşti un om-broască. - Poate.
Sau poate nu pot sta locului prea multă vreme.
Gândind retrospectiv, cred că atunci s-a gândit s-o facă.
Treci pe bar !
Vreau să vă mulţumesc tuturor că aţi venit la ziua mea de naştere.
Unii îmi sunteţi colegi dragi. Alţii, prieteni de-o viaţă.
Dar pentru mine, sunteţi familia mea.
Vă iubesc pe toţi, mai ales pe tine, Maggie.
Dacă nu erai tu, n-ajungeam unde sunt astăzi.
Cocoţat pe bar, beat mort ?
Dar, oricât de mult v-aş iubi, asta nu e ziua voastră.
E ziua mea. E ziua în care fac ce vreau.
Şi ştiţi cu toţii ce vreau să fac.
Fiţi amabil, ne cunoaştem de undeva ?
Cred că ne-am cunoscut cu multă vreme în urmă.
Gânduri vesele !
Nu !
Ştiu că te distrai de minune. Îmi pare rău că nu mai poţi rămâne.
A fost scurt, dar nu mă plâng de timpul pe care l-am avut.
- Faleza din Dover. - Cel mai grozav pe o faleză e saltul.
Nu mă dau în vânt după salturi. Şi nici după aterizări.
Nu trebuie să-ţi faci griji unde vei ateriza.
Să merg pe mâna sorţii ?
Dacă amâni de multă vreme un salt,
uneori amănuntele sunt cele care te fac să te arunci.
- Fă-mi o poză. - Poftim ?
- Fă-mi o poză. - De ce ?
Gânduri vesele !
Pentru frumoasa mea tânără prietenă !
Te iubesc, scumpo.
- Ce faci ? - Vreau o schimbare.
- Iau autostopul. - Nu putem merge cu ei !
O uşă deschisă e o invitaţie. Trebuie să sar cât mai e deschisă !
Şi uite aşa, a dispărut.
Ne trăim viaţa
şi când se termină, uneori lăsăm o fărâmă din noi în urmă.
Uneori lăsăm bani, un tablou.
MJ E TEAFĂR. CU DRAGOSTE, IISUS
Alteori lăsăm o vorbă bună.
Iisus ?
Iar alteori lăsăm un gol.
Nu te poţi duce unde s-a dus ea.
Ştiu.
Era o forţă.
Nu pricep. Unde s-a dus ?
Se întoarce, nu ?
- Nu ştiu. - Doamne, urăsc rahatul ăsta !
Betty mi-a spus că Millie avea un frate mai mare.
Nu.
Avea o soră mai mare.
Şi era neînfricată.
Da, era o forţă.
De ce pierd întruna lucrurile şi oamenii la care ţin ?
Asta e viaţa, bombonico.
Cum se împacă moartea cu moartea ? Probabil la fel cum se împacă şi viii.
Încearcă să înţeleagă ceva ce nu vor înţelege niciodată.
Nu fi timidă. Şi eu am fost începătoare.
Mister şi siguranţă.
Toţi aceşti oameni au aceste trăsături.
În jurul ochilor, în zâmbet.
Partea cu siguranţa este
ceea ce te atrage, dându-ţi senzaţia că totul va fi bine,
după care, dintr-odată, îţi trag preşul de sub picioare.
Asta e partea misterioasă.
O să te opresc aici.
E o greşeală frecventă la început să faci un album de fotografii.
Regula numărul unu în albumele de amintiri e că nu sunt albume de fotografii.
Albumul de amintiri e o formă de artă...
CE S-A ÎNTÂMPLAT CU EA ?
Când nu poţi înţelege de ce cineva a plecat,
uneori încerci să înţelegi ce a lăsat în urmă.
Şi e mult mai uşor atunci când ţi-a lăsat ceva frumos.
Traducerea: aurafas