PITICA ROŞIE sezonul 5, episodul 2
INCHIZITORUL
Thomas Allman.
Thomas Allman, ai dus o existenţă nevrednică.
Mamă, tu eşti ?
Viaţa ta şi toate amintirile despre tine vor fi şterse din istorie.
Golul rămas în continuul spaţiu-timp
va fi alocat unei persoane care n-a primit darul vieţii.
Fie ca ea să-şi petreacă timpul mai înţelept.
Te rog... De ce eu ? Sigur există şi alţi nevrednici.
Toţi vor fi judecaţi.
Gata. Trebuie doar să-ţi şterg forma fizică.
Scuze de deranj, dle. Controlul realităţii.
Cafeaua, dle. Dublu decofeinizată, 4 cuburi de zahăr.
- Frumos ! - Eneida, de Vergilius.
Povestea epică a urmăririi Elenei din Troia de către Agamemnon,
opera clasică a celui mai mare poet latin.
- E versiunea pentru benzi desenate. - Serios ?
E bună. E plină de istorie.
"Zap ! Bang, bum ! Mori în pat, porc troian ! Trosc !"
Văd c-au păstrat textul original. Autorului i-ar fi plăcut.
Nu-l descuraja. E singura citită de el care nu e pop-up.
Nu ştiu... Nu-mi prea vine să cred treaba cu calul de lemn.
E una din cele mai cunoscute manevre militare.
Grecii au stat la porţile oraşului,
căpăcindu-i pe troieni aproape o decadă, nu ?
- Şi ? - Brusc, într-o dimineaţă au plecat.
Iar în afara oraşului, lasă acest dar,
un tribut pentru inamicii lor, un imens cal din lemn,
destul de mare să adăpostească 500 de greci echipaţi de luptă
şi să mai rămână loc şi pentru toalete ?
Şi niciun troian nu spune: "Ce dar ciudat.
Nu puteau să lase nişte şosete şi aftershave ?"
Nu, îl bagă înăuntru şi se culcă devreme.
Oamenii atât de proşti merită să fie ucişi în paturile lor.
Amuzant e că din asta a rezultat fraza:
"Feriţi-vă de grecii care fac daruri."
Mai logic era să spună: "Feriţi-vă de troieni, sunt complet idioţi."
Mulţumesc, dle istoric.
Ce-a fost asta ?
- Ciudat. Am schimbat cursul. - Eşti sigură ?
Nu e programată nicio schimbare de curs.
Iar ! Vector 1-8-0. Ne întoarcem la Red Dwarf.
- Dă-mi control manual, Hol. - Comenzile sunt blocate !
- Cineva controlează nava. - Holly, detectezi trafic ?
- Nimic pe radar. - Imposibil. Trebuie să...
Îl controlez pe omul Lister. Nu încercaţi să vă opuneţi.
Ce-a păţit ? I s-a îngroşat în sfârşit vocea ?
Cine eşti ?
Tremuraţi la auzul numelui meu. Sunt Inchizitorul.
- Inchizitorul ? - Eu vă comand nava.
Veţi reveni pe nava principală unde veţi fi judecaţi.
Fiecare va prezenta un caz să-şi justifice existenţa.
Dacă daţi greş, veţi fi exterminaţi.
- Sunteţi teafăr, dle ? - Da. Aşa cred.
Tremur un pic.
Să mergem la infirmerie, pentru orice eventualitate.
Da, bine.
Kryten, ai auzit de acest Inchizitor ?
Ca despre un mit, o poveste de groază,
spusă noaptea în jurul focului
de către exploratori veterani ce beau produse vegetale fermentate
şi se întrec în poveşti cât mai înfiorătoare.
Un simplu "da" era de-ajuns.
- Cine e ? - Da, care-i problema lui ?
Legenda povesteşte de un droid, un simulant autonom,
care supravieţuieşte până la sfârşitul eternităţi, al timpului.
După milioane de ani de singurătate,
ajunge la concluzia că nu există Dumnezeu
sau o altă viaţă, că scopul existenţei e să duci o viaţă vrednică.
Aşa că face o maşină a timpului
şi vizitează fiecare suflet din istorie şi-l judecă.
Îi şterge pe cei care au dus vieţi nevrednice,
înlocuindu-i cu cei care n-au avut şansa vieţii, ouăle nefertilizate,
spermatozoizii care n-au reuşit.
Acesta e Inchizitorul. Retează uscăturile,
îi nimiceşte pe cei mizerabili şi îi şterge pe cei inutili.
Avem probleme grave !
Cine decide ce e nevrednic ?
Fii serios ! Priveşte-te-n oglindă !
Citeşte-ţi descrierea în "Almanahul Rataţilor".
Vorbesc serios. Cine decide asta ?
Sincer, Listy, citind reviste în pat toată ziua
şi mâncând sandvişuri cu cereale opt ore pe zi, nu te califică.
Pentru că n-am compus simfonii sau
pictat capela Sextină pot fi înlăturat ?
Nu, pentru că eşti un vagabond spaţial nespălat şi complet inutil.
Exact. Criteriul nu e faima, ci să fi trăit o viaţă vrednică.
De ce n-a menţionat nimeni asta înainte ?
Dacă mi s-ar fi spus de la început că ăsta e ţelul,
aş fi putut face ceva.
Toate teletoanele la care sunam şi promiteam donaţii...
dac-aş fi ştiut, le dădeam numărul cardului meu.
Nu trebuie să fiţi mare filantrop, ci trebuie să folosiţi darul vieţii...
- O, Doamne ! - ... să contribuiţi...
- O, Doamne ! - ... oricât cât de puţin.
Trebuie doar să fi dus o viaţă ce nu e egocentrică, sterilă şi egoistă.
O faci intenţionat, nu ?
- Încerc să vă încurajez, dle. - Atunci taci !
Staţi aşa... De ce să ascultăm de un robot pe jumate nebun
care s-a numit singur judecătorul şi juriul tuturor ?
De ce să ne ploconim în faţa judecăţii lui ?
Pentru că am puterea să-ţi frâng corpul ca pe-o ramură uscată.
Bun răspuns !
- Deci, unde e ? - Priviţi-mă şi tremuraţi !
Începe judecata. Dovediţi-mi că meritaţi onoarea de a trăi,
sau sorbiţi din fântâna nefiinţei pentru eternitate.
Urăsc întrebările cu "şi/sau".
Cine e primul ?
Lister !
Holograma. Tu eşti primul.
Poftim ?
Ai primit cel mai mare dar, cel al vieţii.
Spune-mi, ce-ai făcut să meriţi acest mare noroc ?
Spun asta cu cel mai mare respect,
dar ce-ţi dă dreptul să întrebi...
nu, să ceri acest răspuns, Înălţimea Voastră ?
Toţi trebuie să dea socoteală Inchizitorului !
Cum să ştiu că voi fi judecat corect ?
Deoarece, ca toţi care au stat în faţa Inchizitorului,
judecătorul tău va fi...
chiar tu !
- La dracu' ! - Chiar aşa, amice.
Fiecare se judecă singur ?
E un pic metafizic, ştiu, dar e singura cale corectă.
Şi acum... justifică-te.
Păi, mai întâi...
- Mincinosule ! - Am făcut lucruri bune.
- Ba nu. - În inima mea, am încercat mereu.
- Ba nu. - Am încercat să duc o viaţă bună.
Când ?
Cine-i în colţ ? E arhanghelul Gavril !
Cred ! Sunt un om nou ! Aleluia !
Eşti un individ perfid, josnic, şi dezgustător, nu ?
Păi... cam aşa, da.
Atunci, justifică-te.
Ce altceva aş fi putut fi ?
Tata a fost un ex-militar ţicnit, mama o damă de inimă neagră din iad.
Fraţii mei au avut toată frumuseţea şi talentul. Eu ce-am avut ?
Păr urât şi unghii încarnate.
Da, sunt un nimic.
Dar faţă de unde am plecat, înseamnă avans.
Salut, amice !
Asta e ziua judecăţii, amice. Trebuie să fiu dur. Fără favoruri.
Te-am auzit la radio.
Trebuie să-ţi pun întrebarea... justifică-ţi existenţa.
Ce contribuţii ai adus ?
Am adus plăcere în lume cu fundul meu frumos.
- Aşa e. - Pot să plec ?
- Ăsta e cazul tău ? - Mai trebuie altceva ?
Unii ar spune că e un argument superficial.
Unii ar spune că sunt superficial,
însă unul cu un fund grozav.
- Uneori mă uimeşti şi pe mine. - Mulţumesc.
Kryten, justifică-te.
Nu sunt sigur că pot.
Sigur viaţa ta e plină de lucruri bune.
Puţini au dus o viaţă mai altruistă.
Sunt programat să fiu aşa. Rezultatul nu e din bune intenţii,
ci al comenzilor binare pe care trebuie să le îndeplinesc.
Atunci cum se poate justifica un mecanoid ?
Numai dacă încearcă să-şi depăşească programarea
şi să ducă o viaţă după alte valori.
Argumentul tău invită ştergerea.
- Sunt regulile tale. - Vrei să fii şters ?
Sunt programat să n-am dorinţe. Eu servesc.
La un om, acest comportament ar putea fi numit încăpăţânare.
Dar nu sunt om, nici tu.
Nu e treaba noastră să-i judecăm.
Mă întreb de ce-o faci.
Destul !
Să te văd cum ieşi din asta, şmechere.
- Despre ce vorbeşti ? - Ştii ce-ai fi putut face dacă voiai,
- ce-ai fi putut deveni. - Şi ?
Ai minte, omule, pe care n-ai folosit niciodată.
- Şi ? - Justifică-te.
Du-te învârtindu-te !
Judecata s-a încheiat.
Am ajuns la un verdict.
Doi dintre voi n-aţi reuşit să deveniţi
ceea ce puteaţi fi cu uşurinţă.
Aţi trăit degeaba, deci n-aţi trăit deloc.
- Jigodie ! I-ai ucis ! - Dle...
E nebun, Kryten ! I-a şters pe Cat şi Rimmer.
- Sunt în siguranţă. - Dle...
Mă tem că noi vom fi şterşi.
Cat a dus o viaţă mai vrednică decât noi doi ?
E o creatură superficială şi egoistă, ca şi holograma.
După standartele lor mici, s-au achitat singuri.
Însă tu şi mecanoidul puteaţi fi mult mai mult.
- Ce e asta ? - Cred că suntem înlăturaţi din timp.
Fiecare amintire şi acţiune e ştearsă. Vieţile noastre sunt distruse.
Gata. Liniile temporale sunt legate, cauzalitatea e vindecată.
Trebuie doar să vă şterg formele fizice.
Dacă ai vreun plan uimitor în mânecă, Kryten,
e cazul să spui.
Niciun plan, dle.
N-am nici mâneci.
Perfect. Acum ce fac ?
Repede, luaţi mănuşa şi fugiţi !
- Ce naiba se întâmplă ? - N-am timp să explic.
Vin din viitor să vă salvez. Grăbiţi-vă !
Dar eu... adică tu... adică noi ?
- Mă tem că suntem ucişi. - Ucişi ? Cum ?
În timp ce stau aici să vă explic, Inchizitorul mă atacă din spate. Aşa.
Nu mă puteţi salva. Înainte de confruntarea finală din cală,
trebuie să decodaţi controalele mănuşii.
- Ne poţi da un indiciu ? - Nu pot explica.
Dintr-un motiv bizar, ultimul meu cuvânt e "enig".
- Enig ? - Da. Enig...
- Trebuie să plecăm. - Tocmai te-a ucis !
Dle, trebuie să plecăm !
Nu sunteţi înregistraţi ca personal al navei.
- Numele şi codul de acces. - Suntem noi, Hol !
- Numele şi codul de acces. - Lister, D, 000-169.
Amprenta nu e în baza de date. Alarmă intrus !
- Iniţiez controlul manual. - Numele şi codul de acces.
Nume de logare: Kryten. Cod de înregistrare: additional-001.
Seria unităţii tale de procesare nu e înregistrată.
Nu mai existăm !
Gaz lacrimogen !
Slavă Domnului că sunteţi voi.
- Mişcă şi eşti carne tocată. - Suntem noi !
- Cine sunteţi ? Ce vreţi ? - Rimmer, sunt eu.
- De unde-mi ştii numele ? - E scris pe uniforma ta.
Dle, nu ne-au întâlnit niciodată. Suntem între realităţi.
- Nu-şi amintesc de noi. - Mai întreb o dată. Ce vreţi ?
Nu noi suntem inamicul. E un tip ce umblă pe aici,
ştergând oamenii din istorie.
- Am fost camarazii voştri. - Însă noi v-am uitat.
- Da. - Pe mine m-a convins.
- Rimmer, te cunosc. - Dacă e aşa,
ştii că sunt tipul de ex-militar dur cu care nu vrei să glumeşti.
Ba nu !
- Pentru ultima dată... - Fiona Barrington.
La 15 ani, aţi făcut-o în sera tatălui tău.
Ai crezut c-ai avut noroc, însă ai avut mâna în bălegar cald.
- Cum puteam să ştiu asta ? - Nu e adevărat.
Ai trei fraţi, eşti foarte zgârcit şi laş cât cuprinde.
Ai fost o după-amiază la Samariteni şi patru persoane s-au sinucis.
Numele tău mijlociu e Judas, dar spui că e Jonathan.
Îţi semnezi scrisorile oficiale A.J. Rimmer, MBî.
MBî înseamnă medalie de bronz la înot.
Eşti un trişor nenorocit, o jigodie penală
cu farmecul şi manierele unui păduche pubian.
Trebuie să recunoşti, amice, a nimerit-o.
Dlor, trebuie să ne ajutaţi. Inchizitorul ne va spulbera.
Cine dracu' sunt ăştia, Rimmer ?
Lasă-ne pe noi, cine dracu' sunteţi voi ?
Sunt afurisitul de Lister.
Sigur, e alternativa dv. Un David Lister ce n-a avut şansa să existe.
Deci suntem un fel de fraţi... de spermă ?
- Da, dle. - Delicat spus.
- Ce facem cu ei ? - Eu zic să-i terminăm.
Rimmer, ce dracu' !
- Ce tăntălău ! - Mie-mi spui ?
Au venit c-o poveste aiurită, legaţi precum Sidney Poitier şi Tony Curtis.
Eu zic să le facem de petrecanie.
- Rimmer, nu moare nimeni. - Da, corect.
Sunt dintr-o dimensiune alternativă ciudată şi au venit să fure nava
şi să ne facă lucruri ciudate.
Eu zic să-i aruncăm în arest.
Nu-mi place s-o spun, dar Nări Înfoiate are dreptate.
- Mişcaţi. - Cum mi-ai spus ?
- Tu ştii care e treaba. - De ce ?
Pentru că eşti eu. Venim din aceeaşi "ţeavă".
Diferenţa e ca unul a înotat bras, unul voiniceşte.
Ce încerci să spui ?
Spun că...
El e !
Pe aici !
- Hai, să mergem ! - Să ne întoarcem !
O, Doamne ! Stai puţin... Asta e utilă. Haide !
Dacă ajungem la hangar, putem şuti una dintre navete.
O uşă. Să folosim aerisirea.
- Nu e nevoie. - Domnule ?
O să fac un lucru foarte scârbos. Întoarce-te.
- Ce ? - Crede-mă, nu vrei să ştii.
Logic vorbind, există o singură cale de a deschide uşa aia.
Mi se face greaţă.
- Unde e ? - Ce anume ?
Dle, aţi băgat-o în jachetă !
- Am deschis uşa, nu ? - Dle, sunteţi o persoană bolnavă.
- Cum v-aţi putut gândi la aşa ceva ? - Taci sau te bat cu ea.
Dacă mecanoizii ar vomita, acum aş fi la a cincea pungă.
- Sunteţi bolnav ! - Haide, să mergem !
Ce rost are să încerc să scap de astea ? Ştim că o să dau greş.
Nu e aşa. Ştim doar ca o să mor.
Dacă mutarea mea vă asigură siguranţa, merită făcută.
Eu nu mă tem de moarte.
- Da ? - Sunt programat să-mi dau viaţa.
De asta, seria 4000 a fost votată "Androidul Anului" cinci ani la rând.
Îmi pasă de viaţa mea la fel de mult ca unui leming deprimat cronic.
Nu e adevărat, nu ? Acum nu mai e.
Din cauza mea. E vina mea.
Te-am făcut să-ţi depăşeşti programarea.
Te-am învăţat să minţi, să iei decizii proprii.
Te-am făcut... mai uman.
Acum te temi să mori.
Dle, cu cel mai mare respect, asta-i o tâmpenie.
Kryten, ştiu când minţi. Ţi se zbate piciorul drept.
- Involuntar. - Prostii.
Nu mă tem să mor.
Moartea nu mă sperie.
Cred în raiul siliconic.
Cred în viaţa de dincolo a androizilor !
- Aţi spart cătuşele alea ?! - Kryten !
- N-o să te las să mori. - Cauză şi efect. S-a întâmplat deja.
Acum putem încerca doar să vă salvăm viaţa.
Cred c-am reuşit. E o variantă a sistemului de decodare Enigma.
- Enigma: "enig" - Enigma. - "Enig". Desigur !
Ultimele mele cuvinte.
Dacă funcţionează, va îmbătrâni cătuşele cu 500.000 ani.
- Şi dacă nu merge ? - Va distruge universul.
Şi acum ?
Acum, noi avem puterea.
Nu vă ştim, dar am văzut ce-a făcut celălalt. Vrem să fim cu voi.
I-a ucis cu sânge rece. E un monstru.
- Eu sunt Cat, el e Rimmer. - Lister. Kryten.
Uite ce, nu-mi surâde ideea să lucrez cu voi, însă trebuie.
Chiar nu mă ţii minte, nu ? Obişnuiam să te înnebunesc.
De exemplu, îmi tăiam unghiile cu cuţitul tău electric, enervându-te.
Dle, trebuie să ajungem în cală.
Am spus că acolo vom întâlni Inchizitorul pentru lupta finală.
Ăsta-i planul tău ? Mergem să-l înfruntăm ?
Bun plan ! Să-mi pictez o ţintă pe frunte ?
Kryten, m-am gândit. Am găsit un plan.
- Da, dle. - De data asta, îmi voi folosi mintea.
Ţinând cont de împrejurări, credeţi că e înţelept ?
- Dă-mi mănuşa. - Dar nu ştiţi s-o folosiţi.
- Va trebui să-mi spui tu, nu ? - De ce n-o port eu ?
- Nu poţi, Kryten. - De ce nu ?
Tu eşti programat să nu ucizi.
Deci, muritorii vor să mă provoace.
Kryten, nu ştiu cum s-o folosesc.
Gama-delta-145.
- La dracu' ! M-ai întinerit ! - Începe distracţia.
Acum ce dracu' mi-ai făcut ?
Scuzaţi-mă, vă pot distrage atenţia o secundă ?
"Scuzaţi-mă, vă pot distrage atenţia o secundă ?"
Asta mi-a venit în minte pe moment, dle.
- I-a ucis pe Cat şi Rimmer, totuşi. - Ştiu.
Trebuie să mă întorc în timp, să mă sacrific
pentru a intra în problemele pe care le avem acum.
Da, sigur.
Azi a fost o zi nasoală, nu-i aşa ?
- În cât timp îşi revine ? 10 minute ? - Nu, 8,4.
- Ar fi bine să avem dreptate. - Ştiu. Mănuşile.
Ce spun când apar în spatele Inchizitorului ?
- "Perfect. Acum ce..." - Da, asta e. Îmi amintesc.
Gata, uriaşule. E timpul să atârni.
- Bine-ai revenit. - Ce faci ?
Într-un fel sau altul, mi-ai ucis mulţi prieteni azi.
De fapt, nu cred c-o să mai fim vreodată amici.
Şi acum o să mă ucizi ?
Nu prea cred. Eşti un bondoc umflat fără curaj.
Nu e prea inteligent să spui asta când atârni în gol.
Ţi-am văzut în inimă. Nu eşti capabil să ucizi.
Da ?
Pariezi pe viaţa ta ?
- N-am intenţionat să te ucid. - Nu ?
Nu. Am vrut să-ţi salvez viaţa.
S-o salvezi ? De ce ?
Pentru că dacă te salvez şi tu mă ştergi,
n-o să mai fiu aici să te salvez şi vei muri.
Ce zici de asta ?
Îmi dai mănuşa înapoi ?
Sunt în siguranţă. Nu mă poţi atinge.
I-ai ucis pe ceilalţi, dar eu sunt în siguranţă.
Încă ceva...
Dacă te şterg din istorie, n-o să exişti să mă ameninţi.
- Bună observaţie. - Deci te pot şterge.
Da.
Da ! Vechiul truc cu mănuşa "aranjată."
Ţi-ai cumpărat un bilet doar dus către neant.
Nu poţi ! Toată munca mea va dispărea !
- A funcţionat ! - Da ?
- Kryten, eşti un geniu. - A fost planul dv.
- Eu doar am reprogramat mănuşa. - Şi acum ?
Aşteptăm rearanjarea continuului spaţiu-timp.
Cred că în situaţia asta putem bate palma, dle.
Pot să fac mai mult de-atât.
O putem bate în trei.
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro