I ett land av myter och en tid av magi.
Vilar ett kungadömes öde på en ung mans axlar.
Hans namn... Merlin.
Lugna dig, min vackra.
Vi är hemma nu.
Merlin S03 E09 - Love In The Time Of Dragons -
Svensk text: Engeln29 - SweSUB.nu -
Gaius det har varit oroande rykten från byarna.
Nån sorts läkare, erbjuder behandlingar. Jag fruktar magi kan ha använts.
- Vad är det som gör dig misstänksam? - Det finns rapporter om...mirakelkurer.
En pojke kastas från en häst, en dräng illa tilltygade av ett vildsvin.
Alla verkar vara hopplösa fall, ändå är alla fullständigt återhämtade.
Mycket svårkommenterat, sire. Jag skulle behöva undersöka patienterna själv.
Det är inte nödvändigt, ett nytt fall har uppstått här i Camelot.
- Vem? - Gästgivaren, har återgått i arbete.
Det är inte möjligt det var kritiskt. Jag såg honom bara några dagar sedan.
- Håller du med att magi är inblandat? - Jag kan inte säga säkert.
Gå till värdshuset och ta reda på det. Är det trolldom, måste vi agera snabbt.
Ja, Sire. Jag ska se till det direkt.
Otroligt. Uther har inga problem vända sig till magi när familjen är hotad.
- Håll din röst ner, Merlin. - Han är en sådan hycklare!
Han är också kungen. Så om du värderar ditt huvud, använd det.
Välkommen!
Gaius, vilken trevlig överraskning.
- Vad kan jag få dig? - Inget, tänkte bara se hur du mår.
- Mycket bättre, som ni kan se. - Verkligen. fantastisk återhämtning.
- Allt tack vare dig, Gaius. - Jag tror inte det.
Evoric, jag är glad du mår bra igen, men måste fråga, från vem fick du botet?
Jag vet inte vad du pratar om.
Var inte rädd. Jag är inte kungen, trots allt.
Min fru, hon var desperat. Jag gled iväg.
Fortsätt du.
Hon träffade en kvinna, helare, i nedre stadsdelen och hon gav henne ett bot.
Kan jag se det?
Intressant.
- Är jag i nåt slags problem? - Inte alls. Du var till stor hjälp.
- Av vilken typ var behandlingen? - Svinört och bockhornsklöver.
- Ursäkta? - Örter. Ordinerat av nån mycket kunnig.
Dennes kunskap om de fem växtbaserade conjoinmenten var...
Hur är det med pojken, och arbetaren? De var ju bortom all sådan hjälp?
Inte nödvändigtvis, sire. Läkarkonsten kan uppnå stora saker.
Det finns många grenar i mitt verk som ännu mysterier för mig.
Jag kunde inte botat gästgivaren. Nån annan kunde.
Är du helt övertygad att ingen magi var inblandade?
Helt och hållet, sire.
- Tack, Gaius. Du har lugnat mitt sinne. - Min herre.
Jag tycker det var fint vad du gjorde.
- Skydd av gästgivaren så. - Vad menar du?
Han var en sjuk man. Det var fråga om liv och död. Magi...
-...var hans enda hopp. - Men han inte använde magi.
Drycken var förtrollad. Det såg jag med egna ögon. Det gjorde vi båda två.
Vad du såg, var utsläpp av gastryck. Helt normalt under sån behandling.
- Men hur är det totemet? - Vilket totem?
I värdshusets dörröppning. Det bar märken av den gamla religionen.
Du är uppenbarligen trött, Merlin. Jag rekommenderar dig att få lite sömn.
Ja, kan...?
Gaius!
Alice.
- Hur visste du att jag var i Camelot? - Jag kände igen ditt arbete.
Din helande magi är inte likt nåt annat.
Åh, Gaius, du har inte förlorat nåt av din charm.
Och inte du av din skicklighet. Du räddade gästgivaren liv.
Jag gjorde vad jag kunde. Som jag vet att du hade gjort.
Min ödmjuka stil var tydligen inte nog.
Se på dig. Alltid så högtidligt. Så allvarliga.
Och du, retas alltid med mig.
- Jag har saknat dig. - Och jag dig.
20 år. Och här är vi tillbaks i Camelot, tillsammans igen.
Det verkar nästan som inget förändrats.
Och vissa saker kommer aldrig.
- Uther. - Det är inte säkert för dig här.
- Han misstänker magi i Camelot. - Men han vet inte säkert?
Inte än. Men stannar du hittar han dig.
Men Gaius, helandet är min enda gåva. Det är mitt levebröd.
- Jag måste köpa mat och betala hyra. - Men varför här? Farorna är för stora.
För jag ville träffa dig igen.
Gryningen är snart här, måste tillbaks.
- Kommer du tillbaka i morgon? Snälla! - Det är klart.
Du har gjort det bra. Läkaren är avgörande för vår plan.
Snälla... Måste vi använda honom så här?
Jag har förklarat, Uther litar på honom. Bara han kan få oss nog nära kungen.
Han får skulden för allt som händer.
- Men inte du! Så perfekt. - Hans straff kommer bli fruktansvärt.
Du måste lägga undan dina känslor och göra vad som krävs.
Ja.
- Gick du...ut i natt? - Ja.
- Jag var tvungen att få lite örter. - Örter?
- En... En ny leverantör, nyanländ. - Just det.
Brukar dina leverantörer kyssa dig?
- Du följde mig! Hur vågar du? - Det var mitt i natten, jag var orolig.
- Jag tänkte du kanske i nåt bekymmer. - Det är inget som är fel.
Vad heter hon?
Alice... Hon är en gammal vän...
- Mer än en vän, sanningen att säga. - Vad menar du?
Vi var en gång förlovad.
När var det?
Fler år sedan än jag orkar minnas.
Jag blev just hovläkare då jag träffade henne. Som att hitta en själsfrände.
Vi hade så mycket gemensamt.
Vår kärlek till vetenskapen, healing... och magi.
Magi?
Jag var bara nybörjare.
Alice makt och förmåga var kuslig. Hon hade gåvan.
Hon behärskade snart alla former av trolldom, helande framför allt.
Det var underbart att se, Merlin. Hon räddade många liv.
- Det var Alice som botade gästgivaren. - Absolut.
Det fanns en tid då hennes kunskaper var kända i Camelot.
- Så vad hände? - Uther förklarade krig mot magin.
- Över en natt blev världen upp och ner. - Den stora utrensningen.
Uther gjorde en lista över alla misstänkta att använda magi.
En efter en jagades de och avrättades.
Som en nära vän till kungen, fick jag tillåtelse att se listan.
- Alice namn fanns på den. - Vad gjorde du?
- Det enda jag kunde. Strök hennes namn. - Gaius, om du hade åkt fast...
Jag vet, men det köpte henne tid. Tillräckligt att fly ut ur Camelot.
Men du... stannade kvar?
Jag var rädd. Jag kände att...jag hade inget val.
Jag trodde aldrig jag skulle få se henne igen.
Men nu är hon här. Efter alla år. Jag anser vi fått en andra chans.
Du har ett gott hjärta. Det har du alltid haft.
- Det är det minsta jag kunde göra. - Stannar du? Säg att du gör det!
Du är min enda bokning för morgon. Det är jag säker på.
- Känner du igen dem? - Så klart. Det är ett healingtotem.
Kom igen, är det ditt bästa?
- Har du glömt allt vi lärt tillsammans? - Låt oss se...
Det är en trollkarls harmoni, att ge den dess rätta namn.
Varje kristall bär ett elementärt tecken på den gamla religionen.
Förtrollad ger kristallerna gensvar...
...deras musik ger bistånd till den lidande och de sjuka.
Du har inte glömt nåt.
Jag minns allt... Allt vi såg, allt som vi gjorde...
...varje dag vi tillbringat tillsammans.
Jag minns den dagen du gick.
Låt oss inte haka fast vid den. Vi har hittat varandra igen.
Är inte det vad som räknas?
- Kom igen, Merlin. In i det igen. - Ledsen, Sire, jag är bara lite...
Patetiskt. Du ska vara en härdad krigare inte en...påsklilja!
Förlåt, sire, jag är lite trött bara, det är allt.
Det är okej.
Kanske det här piggar upp dig.
Åh, Merlin...
- Jag vill att du ska träffa Alice. - Merlin, ett nöje att träffa dig.
Gaius talar mycket väl om dig.
- Dig också. - Alice...ska bo med oss ett tag.
- Om det går bra för dig? - Naturligtvis. Jag ordnar extra säng.
Så du tar inte illa upp om hon använder ditt rum?
Varsågod.
Aj!
Goda nyheter, min sköna. Gaius har tagit oss in i sitt hem.
- Så han misstänker inget? - Nej, nej.
Du måste arbeta hårt att hålla det så.
- Ja. Ja. - Du gör det bra.
Ta lite av mitt gift.
Svik mig inte. Var försiktig så du inte skadar dig.
Såja.
Första gången du träffade Alice, vilken typ av magi praktiserade hon då?
Alla slag. En tid av experiment, att lära sig.
Just det...
Svart magi då?
Jodå... Men de dagarna är länge sedan förbi.
Om de inte är det då?
Igår kväll var det nån sorts varelse i hennes rum.
- En varelse? - Jag har aldrig sett nåt liknande.
- Den hade lejonkropp med skorpionsvans. - Kom igen, Merlin.
- Du måste ha drömt. - Nej, jag såg den...med egna ögon.
Jag kunde känna kraften. Det var magi, som jag aldrig nånsin känt förut.
Vilket nonsens!
Om du inte tror mig, Gaius, kan jag bevisa det. Kom igen.
Den här är det.
Merlin, sätt tillbaka den. Det här har gått långt nog.
- Åh, den är där inne. Det vet jag. - Löjligt.
Gaius, nej!
Jag hoppas du är nöjd, Merlin.
God morgon.
Odört.
Häxört.
Skinn.
- Åh, Gaius. Precis som gamla tider. - Vi var ett bra lag, eller hur?
Jag önskar Merlin hade dina kunskaper. Är rädd han finner läkekonsten tråkigt.
- Du har mig till hjälp nu, eller hur? - Det har jag verkligen.
Var är valerianan?
Valeriana... För en skada, förmodar jag?
Helt riktigt. Jag ordinera det till Uther för en gammal stridsskada.
- Tar han det dagligen? - Naturligtvis.
- Kan jag hjälpa dig? - Nej.
Ja... Jag undrar, vet du nåt om den här varelsen?
Ah, det är en, Manticore.
- En Manticore? - Otäckt odjur, är det inte?
- Det kan man säga. - Det upptäcktes nog för tusen år sedan.
De gamla levde i skräck för det. De darrade bara av dess namn.
- Jag har aldrig hört talas om det. - jag är inte förvånad...
...vad jag vet är Manticore en legend. Fantasins påfund.
- Är du säker? - Oh, ja.
Så... Om du hoppades att se en, är jag rädd du blir besviken.
- Nu är det klart för kungen. - Fascinerande.
Gaius, du sa du hade en sällsynt form av bergsbalsam. Skulle vilja jämföra med-
-min egen, om jag får? - Ja visst.
Var har jag lagt den?
- Vid andra gradens smärtstillande då? - Så klart.
Jag är så ledsen, Gaius.
Oroa dig inte. Merlin tar upp det, gör du inte, Merlin?
Nej, nej! Jag kan göra det.
Vad var det? Vem där?
Ingen... Du drömmer.
Somna nu.
- Gaius, jag måste prata om Alice. - Merlin, det här måste upphöra.
Det finns anledning att lådan var tom. Det är en portal, passage för Manticore.
- Det här måste upphöra, nu! - Alice har nåt i görningen, inte bra.
Du har fel, Merlin. Alice är snällaste, den mest medkännande jag nånsin känt.
Du har fel. Du är bara förblindad av dina känslor för henne.
Jag ser mycket bra, Merlin.
Vad jag inte kan se är varför du inte låter mig få vara lycklig.
Jag kan inte ens gissa varför jag inte får det.
Men det gör mig ledsen... mer än jag kan säga.
Gaius, där är du, jag började undra var du blivit av.
- Vad är det för fel? - Inget. Oenig med Merlin, det är allt.
Var det om mig? Du ska inte oroa dig.
Han är nog lite svartsjuk, det är allt. Det är bara väntat.
Den stackaren har haft dig för sig själv.
- Han bör vara lite fientlig ett tag. - Mycket fientlig, sanningen att säga.
- Han vänjer sig vid att ha mig här. - Du har säkert rätt.
Sätt dig du en stund och ta en paus.
Jag måste förbereda Uthers medicin.
Jag kan ta hand om det. Du visade mig hur, minns du?
Tack.
Spring!
Du är tänkt att huka dig, Merlin. Åla! Du kan lika gärna vara en ladugårdsdörr.
- Ja, sire. - För guds skull, vad är ditt problem?
Inget.
Antingen berätta du, eller så går vi tillbaka till lans och ringar.
Gaius och jag...hade en liten tvist.
Jag grälar med min far hela tiden. Gör som jag, ligg lågt tills han lugnar sig.
- Det går snart över. - Nej, jag tror inte det, på nåt sätt.
Åh, upp med humöret nu!
Hur ska ett knytnävsslag på min arm kunna muntra upp mig?
- Det fungerar med riddare. - De är tjocka, eller hur?
- Jag är en riddare. - Så var det med det ja.
- Du gav mig den här boken, minns du? - Det var på din födelsedag, väl?
- Eller var det när jag blev Hovläkare? - Titta på insidan...
...det finns säkert en inskription.
Du är helt rätt, förstås. Min 50 årsdag.
- Varsågod. Allt klart. - Underbart, tack.
Skynda dig nu. Du vill inte låta kungen vänta.
Alice, jag kan verkligen inte föreställa mig hur jag överlevde utan dig.
- Åh, Gaius, du har min medicin. - Det har jag, sire.
För min goda hälsa.
Far!
Jag hittade honom så här. Jag kan inte väcka honom.
Kungen lever, men hans puls är svag.
- Vad är det för fel på honom? - Måste undersöka. Spärra av våningen!
- Vad är det? - Tyst, Merlin.
Jag kan nog ännu inte avgöra orsaken till din fars sjukdom.
- Han har väl blivit förgiftad? - Jag kan inget säga i det här skedet.
- Se på honom. Vad annat kan det vara? - Vi får inte dra förhastade slutsatser.
Snälla, håll ett öga på honom tills jag återvänder.
- Vi behöver inte mer information. - Sedan när blev du expert?
Du behöver inte vara läkare för att se vad som händer.
Han har blivit förgiftad och jag tror vi båda vet vem som gjorde det.
Vad exakt antyder du?
Alice. Hon har hjälpt dig med brygden. Hon har haft alla möjligheter att mixa.
Du har inga bevis för något av detta.
Hur annars kunde han svälja gift? Det finns ingen annan förklaring.
Det klart det finns.
Jag förstår varför du är skyddar hennes men i hjärtat måste du veta det är sant.
Allt jag vet är att kungen är allvarligt sjuk och din plats är vid Arthurs sida.
Det stämmer inte, hans mat och vin avsmakas varje måltid.
Det förs hit under beväpnad vakt. Ingen kan trixa med det, på nåt sätt.
Så det kan inte vara hans mat och dryck.
Det enda annat han fått är...
... Gaius medicin.
Arthur. Jag tror jag vet vad som hände.
Jag tror... Jag vet vem som gjorde det.
Vad händer?
Kungen har blivit förgiftad. Det verkar som nån har manipulerat hans medicin.
Men du tror väl inte det var jag?
Ljug inte för mig, Alice. Snälla.
Gaius, Jag... jag...
Alice.
Du är arresterad för högförräderi. Ta henne här ifrån.
Jag hade inget val.
Det var antingen hon eller du, Gaius.
Det var inte ditt val att göra.
Erkänner du att du använde magi? Att du förgiftat kungen?
- Ja, men den tvingade mig att göra det. - Vem tvingade dig?
- Varelsen, varelsen! - Du ljuger! Det finns ingen varelse.
- Du försöker bara rädda dig själv! - Nej, nej.
Snälla, min far dör.
Har du tillstymmelse av godhet inom dig, berättar du hur man botar honom.
Jag vet inte... Jag vet inte! Jag är så ledsen. Manticoren...
- Hur mår han? - Han glider iväg.
Han klarar inte dagen ut.
- Gaius... - Det är okej, Merlin.
Jag förstår. Du försökte bara rädda mig från skada.
Tack.
- Men jag tror inte Alice ville det här. - Jag vet att hon inte gjorde det.
Giftet är från Manticore, varelsen som var i Alices rum.
Vi kan inte motverka Manticores gift. Det är alldeles för dödligt.
- Vad kan vi göra då? - Vi kan döda Manticoren.
Giftet är genomsyrat av dess magi. Med Manticoren döda, förloras styrkan.
- Men hur dödar jag den? - Du kan inte. Du har inte kraften.
Det är en varelse ur gamla religionen.
Men kanske det finns ett annat sätt, om jag bara kan minnas.
Här!
Manticore kan inte leva länge här.
Dess livskälla är uråldrig ondska som finns i andevärlden.
- Om vi kan fångar den i denna värld... - Exakt. Om vi åkallar varelsen...
...och du höll den i schack länge nog, kanske jag kan förstöra lådan.
- Passagen. - Om passagen förstörs och varelsens-
-koppling till livskällan, med den.
- Manticoren kommer att dö. - Jag tror det.
Lådan är förtrollad. Det behövs magi att förstöra den.
Jag är medveten om det.
Tror du att du kan...skapa sån magi?
Det fanns en tid när jag kunde.
Jag hoppas bara jag inte har glömt.
Är du redo?
Vad händer om det inte fungerar?
Då får vi en mycket arg Manticore i våra händer.
Gaius!
Gaius, det är nu eller aldrig!
Gaius!
- Inte illa av en föredetting. - Inte så illa själv.
Verkligen tur du hittade motgift, Gaius.
Det kommer ta tid, min herre, men du blir fullt återhämtad.
- Och kvinnan då? - Hon är i cellen, sire, inväntar domen!
Hon behöver inte vänta länge. Hon döms till döden. Avrättning imorgon.
Ja, far.
Sire, om jag får? Det verkar som kvinnan var i träl under nåt slag av varelse.
- Kanske, mot bakgrund, meningen vara... - Hon praktiserade magi, Gaius.
Det finns inga omständigheter det är acceptabelt... Min dom står fast.
Ledsen, Alice, jag kunde inget göra.
Gör det inte. Jag visste vad straffet skulle bli.
- Uther kommer aldrig förändras. - Nej.
Jag hoppades att kunna lära av det. Att utnyttja dess magi för godhet...
...för helande. Men den var för starkt för mig.
- Åtminstone är du av med den nu. - Ja.
Det är långt bättre att dö fri, än att leva som en slav.
Jag kan bara hoppas det är sant.
Gaius... innan jag försvinner vill jag att du ska veta en sak.
Jag glömde aldrig dig.
Sedan vi skildes för alla år sedan, har inte en dag gått utan jag tänkt på dig.
Jag fruktar att jag övergav dig, Alice.
Jag lämnade dig ensam.
Du stannade kvar för att skydda mig, det vet jag.
Du räddade mitt liv, och det finns ingen större gåva jag kunde ha hoppats på.
Och du har nått stora saker i Camelot, medan jag...
- Alice. - Jag har skämt ut mig själv.
Efter allt jag har gjort skulle du ha all rätt att hata mig.
Hata dig! Jag kan aldrig hata dig. Jag har högvärderat de senaste dagarna.
Jag älskar dig, Alice. Älskar dig och kommer alltid att göra.
Som jag med dig, Gaius.
Jag vill inte lämna dig.
Var inte rädd... Snälla.
- Nåt har hänt. - Kanske en av fångarna har rymt.
Hur är det möjligt... Undrar jag?
Fängelsehålan är så säker.
Jag verkligen ingen aning.
Du kunde ha gått med henne.
Det kunde jag ha gjort.
Men vem skulle ta hand om dig då?
Mig? Jag behöver inte ses efter. Jag kan reda mig själv.
I så fall kommer du inte vilja ha nåt av det här då.
Kanske en liten bit.
Oavsett vad relation som finns mellan Arthur och Gwen, måste du förstöra den.
Det är nästan som han varit förtrollad.
Uther tror aldrig Morgana bär ansvaret.
Arthur!
- Hon har funnits skyldig. - Du kan inte göra det här!
Om vi inte kan få fram den verkliga trollkarlen, måste vi uppfinna en.
Svensk text: Engeln29 - SweSUB.nu -