ÎNAINTE
Noroace, Dean.
Eu sunt.
- De cât timp te-ai întors, Sam? - De-aproape un an.
Practic ai fost aici tot timpul?!
Aveai, în sfârşit, ceea ce-ţi doreai, Dean.
Îl voiam pe fratele meu, în viaţă!
Voiai o familie.
Ai renunţat la vis numai din cauza vieţii pe care-o duceam.
Aveai ceva, însă... construiai ceva.
Scăpaseşi, Dean!
Scăpaseşi de viaţa de "vânător"!
Ai avut cea mai fericită viaţă pe care şi-ar fi putut-o dori un "vânător".
Am lucrat cu nişte tipi.
- Cu străini? Tu?! - Cu familia, mai degrabă.
Ea e Gwen Campbell. Ei sunt Christian şi Mark.
- Campbell? La fel ca... - Da, ca pe mama ta.
Sunt bunicul tău.
Samuel?!
Cum s-au întâmplat toate astea?
Aparent, cel care l-a scos pe Sam m-a "coborât" şi pe mine.
- Nu ştiţi, însă, ce-i. - Bingo!
"Schimbător"? Creatura care poate imita aspectul oricui?
Folclorul e plin de legende despre creaturi care se pot transforma
în animale sau în oameni.
Probabil că, atunci când îşi schimbă forma, "schimbătorul"... năpârleşte.
Vii cu mine?
Nu. Mă-ntorc la Lisa şi la Ben.
Dacă te-ntorci la ei, îi pui în pericol.
Mai bine-i las singuri, lipsiţi de apărare?
Crezi că n-ar mai fi în pericol?
Din clipa în care-am bătut la uşa lor, au devenit vulnerabili.
Să ţii legătura cu mine! Ai înţeles?
Normal.
ACUM
Nu!
Taci cu mama...
Gata.
Taci!
Taci cu mama...
Supernatural - S.6, ep.02 "Two and a Half Men"
- Ce-ai? - Nimic.
Înainte de a urî locul, măcar vezi cum arată.
Fără prejudecăţi. Asta-i tot ce te rog.
Bine, bine...
Vin imediat.
Alo! Arde ceva pe undeva?
Mă duceam să văd cum arată cartierul.
Şi-o lăsai pe mama ta să despacheteze singură o bucătărie întreagă?!
Ieşim mai târziu să mâncăm. O să vedem atunci. În regulă?
Bun plan.
Hai să-mi dai o mână de ajutor.
Unde-aţi găsit cadavrele?
Cei doi părinţi erau la etaj.
E o crimă violentă...
- Intrare prin efracţie? - Alarma nu s-a declanşat.
- Ceva indicii despre copil? - Încă nu.
Ce părere aveţi? Credeţi că-i teafăr?
Ieri, aşa credeam.
Mulţumesc.
- Bună. - Noroc.
O quattro formaggi şi una cu de toate?
Da.
Mulţumesc.
Poftim. Păstrează restul.
- Mulţumesc. - Şi eu.
Ce-i?
Ai spus că ieşim.
Da... iertaţi-mă, am uitat.
Nu-i nimic.
Mă duc să scot farfurii.
Noroc.
Am verificat casa. Nici urmă de sulf sau de câmpuri electromagnetice.
Încep să cred că nu ţine de noi.
Patru perechi, măcelărite într-un colţ al unui stat, la câteva zile distanţă...
Asta înseamnă patru bebeluşi răpiţi din case protejate.
La naiba!
Ce ţi se pare ţie normal la asta?
De acord, e îngrozitor.
Mi se pare, însă, că ţine mai degrabă de poliţie decât de noi.
Bun... fie e vorba de monştri care răpesc bebeluşi
şi vor să-i facă tocană,
fie de nişte ţăcăniţi care căsăpesc bebeluşi
şi vor să-i facă tocană.
Indiferent cum ar fi, tot la tocană de bebe se ajunge, ceea ce-i foarte rău.
Ce, te plictisesc? Ai treabă şi eu te reţin, cumva?
- Nu, am înţeles. - Foarte bine.
Uneori, mă faci să mă-ntreb care-i treaba cu tine, Sam...
Uneori, mă-ntreb singur care-i treaba cu mine, să ştii...
O să verific tot ce ştim,
să văd dacă nu cumva ne-a scăpat ceva.
Auzi... detectivul spunea că alarma nu s-a declanşat.
Poţi să verifici repede
dacă nu cumva şi victimele celelalte erau clienţi ai "Harper Caine Security"?
Desigur.
Asta dacă mă lasă nenorocitul ăsta de calculator...
Ce naiba?!
Dă-o încoace!
- Ce faci aici? - Mă uitam, atât.
Uite ce-i...
Să nu mai deschizi portbagajul ăsta cât oi trăi tu!
Ai înţeles?
Da. Iartă-mă.
Nu înţeleg, însă.
Când erai de vârsta mea, aveai propria puşcă.
Ascultă bine la mine, Ben... n-o să tragi niciodată cu arma.
Niciodată!
Ştiu ce se întâmplă. Crezi că ne urmăreşte ceva.
Nu ne urmăreşte nimeni!
Pot şi eu să fac ceea ce făceai tu. Mă înveţi să trag cu arma...
Dă-o-n mă-sa de armă! Să nu mai aud de ea!
Bine.
Scuze.
Scuze...
Ai avut dreptate. Toate familiile atacate erau clienţii "Harper Caine Security".
Am obţinut lista clienţilor.
Normal, ca să dacă şi alte familii corespund profilului.
Ar mai fi o pereche fericită, încă vii şi nevătămaţi.
Au un copil de şase luni, la fel ca şi ceilalţi.
Ai adresa?
Salut.
Ce s-a întâmplat?
Ben s-a închis în cameră de câteva ore şi nu vrea să iasă.
Spune c-ai ţipat la el.
Ce-a făcut?
Nimic.
Dar tu?
Îmi cotrobăia prin scule... n-ar fi trebuit să mă enervez.
Vrei să vorbim despre asta?
Despre ce?
- Ţipi la Ben, ne ţii închişi în casă... - Încerc să vă apăr!
Nu vreau să mă cert cu tine.
Tu eşti expertul. Am pus o simplă întrebare.
Ai spus că fratele tău şi cu tine aţi omorât creaturile care ne urmăreau.
Apoi... ne-am mutat, pentru orice eventualitate.
Ce e, Dean?
Un monstru? Sau monştri, în general?
Nu ştiu.
- Ne-ar putea ataca ceva. - Ce anume?
Nu ştiu. Nu pot să ghicesc cine vrea să mă vadă mort.
Trebuie să stabilim nişte aspecte! Trebuie să ne trăim vieţile.
La un moment dat, o să trebuiască să mă întorc la lucru, iar Ben la şcoală.
Dacă se-ntâmplă ceva cât timp vă păzesc eu...
Ştiu că vrei să ne aperi...
dar află că mă cam sperii.
Da, Sam.
- Am nevoie urgent de ajutorul tău. - Care-i problema?
- Urmăream ceva... - Frăţioare!
Am nevoie de tine, măi.
Am renunţat la viaţa aia. Aşa vreau să şi rămână.
- Fă o excepţie! - De ce, mă rog?
Sunt la jumătate de oră de tine.
Dacă nu vrei să ne-ntâlnim, în altă parte, vin eu la tine.
Ce naiba te sperie atât de rău încât m-ameninţi că vii încoace?
Unde-i?
Pe bancheta din spate, în scăunel.
Bine-ai venit la petrecerea noastră, măi Guttenberg...
Bun...
Arată-mi.
- Mă descurc. Am mai făcut-o. - Fă-mi pe plac, te rog.
Bag încărcătorul...
armez...
scot piedica, pun piedica.
- Nu uita de sare, la uşi şi ferestre. - Fireşte.
- Poate că n-ar trebui să plec... - Vrei să pleci, aşa că... du-te.
- Cred că Sam se descurcă şi singur. - Dean!
Nu te supăra, dar, dacă nu pleci, te-mpuşc cu mâna mea.
Pariez că deja ţi-e dor de "fostul" tău. Ăla plicticos, adică.
Doamne... tacă-ţi fleanca aia odată!
Ai grijă de tine.
- Pa! - Pa.
Să-i dăm drumul. Ce ştim despre creatură?
Păi... e rapid.
Şi s-a speriat la culme când l-am tăiat cu cuţitul de argint.
Aşa... asta înseamnă că ne putem aştepta la...
Morţii vii, zombi, "schimbători" sau alte vreo zece creaturi.
Nu-mi amintesc, însă, ca vreuna din ele să se ocupe de răpiri de copii.
Asta spuneam şi eu.
Dacă ştii ceva în plus, nu te sfii. Împarte cu grupul.
Pune-ţi centura.
Da' ce, am zece ani?!
Maşinile ar trebui să meargă, nu să facă figuri.
N-o lua personal, mititelule.
Trebuie să ne aprovizionăm.
- Am un întreg arsenal în portbagaj. - Nu de-alea ne trebuie...
Bun... sunt sigur că există ceva pastă sau gel
cu care trebuie să-i dai pe fund.
- Ca... asta? - Da. Ia-o.
De unde ştii toate astea?
Lisa are o nepoţică.
Am mai făcut ceva cumpărături pentru ea.
- Ca să vezi... - Tacă-ţi fleanca.
- Da' n-am zis nimic! - Am zis eu: tacă-ţi fleanca!
Trebuie să plecăm.
"Cascada" o să apară în orice clipă, aşa că...
- Am înţeles. - Du-te.
Bună.
Taci!
Taci cu tata!
Ţine-te tare, amice. Rezistă, frăţie!
- Opreşte-l, Dean! - Cum?
Se holbează lumea la noi, de parc-am fi părinţi degeneraţi.
- Dă-i să mănânce. - I-am dat deja!
Şi-atunci?!
Nu ştiu! Ce, ai impresia că vorbesc "bebeluşa"?
Poate că trebuie să-i schimbăm scutecul.
Doamne... sper să nu.
Ce drăgălaş!
Ce-ai păţit, puiule?
Cum îl cheamă?
- John. - Bobby.
Bobby John.
Bună, Bobby John.
Ce frumuşel eşti!
Permiteţi?
Asta era! Bobby John a udat scutecul.
Nu vă supăraţi... păreţi tare obosiţi.
I-l schimb eu, dacă vreţi.
Dumnezeu mi-e martor... am schimbat milioane de scutece.
Ce...
Mulţumim frumos, dar ne descurcăm şi singuri.
Nu mă deranjează. Mă bucur că vă pot ajuta.
Dacă nu vrei un cuţit în gât, dă-mi imediat copilul!
Dean!
Ajutor!
Vrea să mă omoare!
Dă-te de pe ea!
Gata! M-am oprit!
Gata...
Dă-i bătaie!
Ce naiba ar putea dori un "schimbător" de la un copil?
Habar n-am.
Da' cum naiba ne-a găsit?
Doamne! Cine-a proiectat asta?! Ăia de la N.A.S.A.?!
E posibil să mă fi urmărit încă de la bun început,
de când am fost în casa copilului.
Trebuie să ieşim de pe autostradă, să-l ducem pe Bobby John într-o locaţie sigură,
apoi să ne dăm seama ce-i cu tot balamucul ăsta.
Gata, gata! Taci cu tata.
Echipajul 86, aici Centrul de Control. Spuneţi.
Am nevoie de toate datele despre un automobil cu numere de Illinois.
Numărul de înmatriculare: I4Z-O892.
Ştii ceva?
Dacă stai locului, te plătesc.
Parc-aş dezamorsa o bombă artizanală cu rahat!
Gata, gata...
Gata.
Eşti ca nou, Bobby John.
E timpul să băgăm somnic.
O să-l faci din nou să plângă, Dean.
Gura, măi. Văd că ţine.
Dacă te-aşez în pătuţ, promiţi să fii tare?
Promiţi?
Ca să vezi...
Ce-i?
Află că...
nu eşti chiar varză la capitolul ăsta.
De-abia reuşesc să ţin fiara în viaţă, frăţioare.
Serios vorbesc.
Eşti la fel de tare ca Dr. Huxtable ăla.
Parc-ai fi... făcut să fii tată.
În ultima vreme, a cam trebuit să fiu.
Vrei, nu vrei, bea, Grigore, agheazmă.
- La Ben te referi? - Da, la Ben.
Ştiu că nu-i copilul meu, dar...
Nu ştiu ce să spun. Încep să simt...
Că-i al meu.
Când mă gândesc la cum am crescut noi...
Cum să spun...
Simt că am ocazia să-i ofer lui Ben o altfel de viaţă, înţelegi?
Eşti sigur de asta?
Cum adică?
Vezi tu...
E clar că ţii la puşti.
Dar...?
Dar... faptul că-i muţi de colo-colo, că-i ţii închişi în casă...
Îi ţii închişi în casă, nu?
Cum diferă asta, oare, de modul în care-am crescut noi?
Vrei să spui că...
Nu forţez pe nimeni să-şi trăiască viaţa la fel ca noi.
E ceva temporar.
Şi tata spunea mereu că-i ceva temporar, Dean.
A spus asta vreme de 22 de ani...
Te-nţeleg, să ştii.
Vrei să ai grijă de ei. Asta-i ceva extraordinar.
Întrebarea mea e...
cum ai de gând să faci asta, fără s-ajungi la fel ca tata?
La naiba! Nu pot să cred că mi-a scăpat!
Ce anume?
Familia de pe Str. Elm!
Femeia a fost omorâtă, copilul a fost răpit,
dar bărbatul nu era acasă, aşa că-i încă în viaţă.
Ce-ar fi să mergem pân' la el, să discutăm?
Haide.
Du-te tu.
Eşti sigur?
Ai permis de "port-Bobby-John"? Da, sunt sigur.
E bun, nu?
Pur şi simplu...
Nici acum nu-mi vine să cred.
Să mori în halul ăsta...
Săracul bebeluş!
Parcă s-a evaporat.
Nu prea am motive să vă mulţumesc.
De aceea sunt aici.
Intentaseţi divorţ?
Îmi cer scuze, dar e important.
M-a...
m-a înşelat.
Am prins-o cu ocaua mică.
Îl cunoşteaţi pe amant?
N-am prins-o în fapt, dar...
m-a minţit.
Aşa...
Nu mai...
ştiţi Dvs... de ceva vreme...
şi, dintr-odată... mi-a spus că-i însărcinată.
- Ce v-a spus? - Că-i copilul meu.
Aiurea!
Eu i-am spus că nu se poate, că nu-nţeleg ce vrea să spună...
iar ea îmi tot spunea c-am plecat din oraş şi că m-am întors mai devreme, şi c-am...
- Şi nu-i aşa? - Nu!
Eram la un turneu de softball.
Oricine ar fi fost, el e tatăl.
Alo!
Am vorbit cu bărbatul. Spusele sale se verifică. Copilul...
Zi-i.
Cred că "schimbătorul" e tatăl copilului.
Nu zău...
Sunt directorul! E totul în regulă?
Da, totul e-n regulă. Mulţumim.
Noapte bună!
Am primit câteva reclamaţii. Deschideţi uşa, vă rog, Domnule.
Nu-i un moment prea bun...
De-abia am ieşit din baie.
Taci cu tata...
- Dă-te din calea mea! - N-o să vezi.
Copiii trebuie să fie acolo unde e tatăl lor.
Sincer să fiu... nu mi se pare c-aţi semăna.
Nu mă refeream la mine.
Mă refeream la tatăl nostru, al tuturor.
S-a dus naibii garanţia noastră...
E-o idee tare deşteaptă, să ştii.
"Schimbătorul" pozează în agent al firmei de pază, ca să întindă plasa,
apoi păcăleşte familia.
Mda... când tati îşi ia zborul din cuib, "schimbătorul" îi ia locul.
După câteva pahare de vin, o "scutură" bine pe mami,
apoi se-ntoarce după nouă luni, să-şi ridice "premiul".
Habar n-aveam că pot avea copii.
Credeam că-s nişte ciudăţenii, ca ăia din "X-Men".
În fiecare zi înveţi câte ceva, se pare.
N-am mai văzut pân-acum un pui de monstru.
Mda...
Fireşte, nu-i un monstru adevărat. E încă un bebeluş.
Nu-i vina lui că tatăl său e "schimbător".
Aşa o fi, dar şi el, la rândul său, e-un "schimbător".
Asta nu schimbă faptul că trebuie să...
că trebuie să avem grijă de creatura asta.
Ce naiba facem cu el?
Nu-l putem duce la un orfelinat, fireşte.
Când s-o "schimba" într-un asiatic, asta s-ar putea să-i deranjeze.
- Samuel! - Poftim?
Samuel.
El ştie ce trebuie făcut.
Vrei să-l ducem în braţele unor "vânători"?!
Nu-s simpli "vânători", Dean. Sunt rudele noastre.
- Nu-i cunoaştem! - Îi cunosc eu.
Nu toţi "vânătorii" sunt ţăcăniţi, să ştii.
Semeni foarte bine cu Samuel, să ştii.
Eu-s ţăcănit, la naiba să mă ia!
Bagă tu altă idee la înaintare, dacă eşti aşa deştept!
Super! Rămâne Samuel.
Ia uite! Porţi cel mai eficient camuflaj pe care-l poate avea un monstru!
Glumeam, Dean.
Relaxează-te.
Ai ceva de spus?
Nu? Perfect! Stai acolo şi gândeşte-te la mine.
- Cum procedăm? - Aş avea vreo două idei...
Dă-mi-l un pic pe micuţ, Dean.
Las' că stă bine.
Ce crezi că vreau să-i fac?
Nu cred că vrei cu-adevărat să-ţi răspund la întrebare...
Ia spune tu... ce crezi că suntem?
"Vânători".
Amuzant...
Şi eu care credeam că suntem o familie...
Hai să nu ne agităm.
Da' chiar. Hai să nu.
Dă-mi-l, Dean.
Nu-i fac nimic. Dă-mi-l mie.
Nu-i fac nimic.
Salutare!
Ce voinic eşti!
N-am mai ţinut aşa ceva în braţe de ceva vreme.
Mama voastră era tare mică.
Era cheală ca o bilă de biliard.
- Ce naiba facem cu el? - Îl creştem.
Îl creştem?!
- Ai altă idee? - Dar...
- În altă parte ar fi în pericol, Dean. - Şi aici nu-i?
Ce, îl studiem, îl disecăm?
Numai la tortură îţi fuge mintea, Dean. Nu suntem toţi la fel, să ştii.
Ce vrei să spui, de fapt?
Nu în asta te specializaseşi când erai "la beci"?
Care naiba-i problema ta, frăţie?
Începi să mă deranjezi cam...
Christian! Las-o baltă, frăţie. E fratele meu.
Aţi terminat cu măsuratul "sculelor"?
N-o să-i facă nimeni nimic, Dean.
Când o să crească, o să-i spunem.
Dacă se oferă să ne ajute, foarte bine.
Ar putea fi extraordinar.
Cum asta?
Gândiţi-vă ce "vânător" ar putea ajunge.
Glumiţi, sper...
Să fim serioşi!
Nu poţi să transformi un "schimbător" în... Angelina Jolie!
Dă-mi copilul.
De ce nu poţi să ai încredere în mine, Dean?
Probabil pentru că voi doi aţi înviat brusc din morţi,
şi se pare că sunt singurul curios să afle cum naiba s-a întâmplat asta!
Nu eşti singurul care vrea să afle.
Multiplele mistere care înconjoară familia asta mă fac să nu mă simt deloc bine.
Nu te simţi, atunci, dar nu da vina pe noi.
Încercăm să te facem să vii alături de noi, atât.
- Christian! - Poftim?
Tu şi Arlene aţi avut ceva succes în operaţiunea "Bebeluşul nostru"?
Nu, nu încă.
Dar vă doriţi un copil, nu?
Da, ne dorim.
Termină, măi!
Nu te impacienta, Dean. Totul e în regulă.
Felicitări!
E băiat. Uneori, adică.
Ce tâmpenii sunt dispus să fac pentru familia asta...
Glumiţi, sper...
Du-te naibii, Dean.
Nu-i treaba ta să creşti copii!
De ce spui asta, Dean? Pentru că-i "vânător"?
Păziţi uşa din spate!
La subsol e-o cameră blindată. O să fie în siguranţă acolo.
Du-te!
Ne descurcăm! Du-te-odată!
Aveţi ceva ce ne aparţine.
Ştiu că-i aici. Îl simt.
Fugiţi!
Mark! Nu!
Uşurel, viteazule.
Aduceţi plasele de argint.
O să-l prindem în ele.
Haide, Bobby John...
Trebuie să fii cuminte.
Nu sună prea bine...
Bun.
Mă duc sus. Stai cu copilul.
Ce mă-sa...
- Dă-mi copilul. - Când o-ngheţa Iadul!
Acum sunt sigur că nu-i o simplă poveste.
Mda...
Ce naiba a fost creatura aia?
- Credem c-a fost un Prim. - Un Prim?!
Fiecare monstru provine de undeva, nu?
Şi crezi că ăsta era...
"Schimbătorul imperial".
Primul, din care s-au născut toţi ceilalţi.
Există mii de legende pe tema asta.
Primul?
De aceea e aşa puternic.
De aceea nu l-am putut opri cu nimic.
Spunea că poate găsi copilul oriunde l-am duce,
că-l poate simţi, de parc-ar fi conectaţi cumva.
Legenda menţionează şi asta.
Ce naiba vrea cu copiii?
Şi-o face o echipă de softball...
Habar n-am.
Beton!
Cum naiba-l omorâm?
Nu ştiu dacă se poate.
E amuzant, să ştii...
Ce anume?
Chiar înainte de-a-l căsăpi pe "schimbătorul" care-a apărut la motel,
a zis ceva de-un "tată".
Acum, pare absolut normal, pentru că se referea la Prim.
- Ca să vezi... aşa o fi. - Tu l-ai auzit?
Nu ştiu.
Situaţia era cam încinsă...
De ce-ntrebi?
Păi... dacă l-ai fi auzit, înseamnă că ştiai de existenţa Primului.
Aşa...
Dacă ştiai de existenţa Primului, ştiai c-o să vină după copil.
În cazul ăsta, ai folosit copilul pe post de momeală.
Ăsta era planul tău? Să foloseşti copilul pe post de momeală?
Fireşte că nu!
Am crezut că locuinţa lui Samuel e cel mai sigur loc, Dean, nimic mai mult.
Corect. Ai dreptate.
Nu, nu l-am prins! Şi mi-a omorât trei oameni.
Am tras în el cu o droaie de tranchilizante de elefanţi, iar pe el l-a durut undeva!
Sincer să fiu, nu prea cred că vreau să-l găsesc.
Da, o să găsim o cale de-a-l prinde.
Sigur că da. O să ţi-l aduc... ambalat ca un cadou.
- Salut. - Salut.
- Unde-i Ben? - A ieşit cu bicicleta.
Ce-ai?
Nu ştiu ce să fac, Lis.
Adică... dac-aş şti care-i lucrul care v-ar aduce siguranţa, l-aş face...
Aş sta aici, să am grijă de voi...
sau m-aş duce cât de departe aş putea, dar...
nu ştiu.
Şi, la modul în care mă comport în ultima vreme...
Ţip la voi, mă port...
Mă port ca un...
ca un paznic din închisoare.
Eu nu-s aşa.
Îţi repeţi întruna că nu vrei s-ajungi într-un anume fel...
Exact aşa era tata.
Se purta aşa tot timpul.
- Asta m-a speriat la culme. - Dean...
Pot să fiu sinceră cu tine?
Probabil că, dacă stai cu noi, o să fim mai bine protejaţi,
sau poate că trebuie să pleci.
Nu ştiu.
Lucrul de care sunt sigură e că nu eşti un simplu muncitor în construcţii.
Eşti "vânător".
Acum, ştii că fratele tău trăieşte. Lucrurile s-au schimbat.
- Nu vrei să rămâi aici, Dean. - Ba vreau!
Bine.
Numai că... îţi doreşti să poţi fi şi acolo, iar asta...
Înţeleg.
Strângi din dinţi ca să poţi trăi aşa,
de parcă viaţa asta ar fi ceva îngrozitor,
dar... nu-i deloc aşa.
N-am de gând să purtăm discuţia asta de fiecare dată când pleci.
Pur şi simplu... aşa va fi mereu, aşa că...
Te rog să pleci.
- Nu pot să vă pierd, pe tine şi pe Ben. - Nu asta ţi-am spus.
Mi-ai spus să mă car de-aici!
Dean...
Dac-ar exista vreo regulă care spune că nu se poate şi aşa, şi aşa...
ce-ar fi s-o încălcăm?
Şi eu, şi Ben vom fi mereu aici, iar tu...
Tu vino atunci când poţi.
Un lucru te rog.
Să vii întreg încoace, ai înţeles?
Chiar crezi c-o să reuşim?
Merită încercat, nu?
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
-- sync by elderman -- -- for www.addic7ed.com --