Ajutor! Ajutor! Ce mai aşteptaţi?
Să mă ajute cineva!
Dle Curtis? Trebuie să-mi duc colegul la spital.
Am permisiunea ta de a-l mişca?
Ştiu că ai luptat în Irak, dle Curtis. Ştiu că ştii totul despre camarazii căzuţi.
Ajutor!
Mulţumesc!
Trebuie să ştiţi ceva: Nu eu sunt responsabil! Pentru nimic.
N-am dat peste nimeni! N-am închiriat case, sau maşini, sau nenorocite de yahturi.
Nici măcar nu l-am împuşcat pe poliţistul vostru.
Am apăsat trăgaciul, dar el l-a împuşcat. Înţelegeţi? E Smith! E numai Smith!
Am înţeles! E numai Smith!
Nu, vreţi doar să las arma jos...
Ţinta e la pământ! Înaintaţi!
IDENTITY Sezonul 1, Episodul 1
= R OVE N = ww w.s ub ti tr ar i-t ea m.r o
= RO V EN = w ww. su bt it ra ri-te am. ro
=ROVEN= www.subtitrari-team.ro
Pare a fi în regulă, dle.
Nu cred că-i place în mod deosebit să aibă un şef, dar ştiţi, vo... vorbim.
Vorbiţi?
De unde preocuparea asta subită pentru D.I. Bloom, dle?
Păi, ticăloşii ăia prudenţi de la SA10, au pus mâna, în sfârşit, pe dosarul său.
A fost 15 ani sub acoperire. Nu s-a auzit de el.
Abia dacă a făcut o zi de muncă ca un recrut obişnuit.
De imaginat... Altceva?
Cu doi ani în urmă, a fost împuşcat, aproape ucis.
N-aţi vorbit despre asta?
Nu, dle.
Ca şi Brendan Shea, cel ce spală banii, Bloom a devenit cărăuş în mafia turcească.
A aflat mai multe despre rutele europene de heroină decât cei de la Vamă.
- Cine l-a împuşcat? - Necunoscut.
L-au bătut, ars, împuşcat, căutând o jumătate de milion, pe care n-o avea.
Doamne.
E un activ defect, Martha. Dacă ştiam asta, l-am fi aruncat înapoi.
- Dacă ar fi atât de inutil, aş fi prima... - Datorită ţie, unitatea Identity există!
Dacă lucrurile merg fix în sus, semnez cecul.
Totuşi, pretinzând că-i altcineva aşa mult timp, a devenit expert...
a devenit expert în a descoperi hoţii cu identităţi false.
Exact aşa cred şi eu, dle.
Dacă merge, minunat. Dacă nu, promite-mi că nu încerci să-l corectezi.
Un trÄƒgÄƒtor a fost Ã®mpuÅŸcat neletal Ã®n aceastÄƒ dimineaÅ£Äƒ de cÄƒtre SO19.
Numele lui e Justin Curtis. Un ofiÅ£er de pazÄƒ decorat...
a început consultanţă de magement, după ce a fost rănit în Irak, în 2004.
Poliţia s-a dus să-l chestioneze despre lovirea în Highgate a lui Audrey Byrne,
de 37 ani, care a ajuns la reanimare.
Va trebui sa te sun mai târziu, pui. Admiratorul meu nedorit s-a întors.
Vecina a văzut totul, şi-a notat numărul de la Range Rover.
Care s-a dovedit a fi o maşină închiriată, înregistrată pe numele lui Curtis.
Pentru care a plătit cu cardul de credit verificat cu permisul de conducere,
o tranzacţie pe care o contestă vehement.
Atât de vehement, că a deschis focul asupra poliţistului de 22 de ani.
Curtis susţine că a fost victima unui hoţ de identitate pe nume Smith,
în ultimele şase luni. Aş fi vrut să ajungem la ăsta mai devreme.
Poate cineva de la compania de închirieri să-l identifice pe Curtis, ca fiind Curtis?
La cerere, au lăsat maşina şi-au împins cheile pe sub uşă.
Da! Bun venit în secolul 21.
Dacă creditul tău e bun, îţi poţi trăi toată viaţa fără să-ntâlneşti un suflet.
Era un GPS in Range Rover, dar a fost dezactivat, aşa că nu-l putem localiza.
Demontarea GPS-urilor moderne fără demontarea maşinii, ia ceva pricepere.
Bloom?
De acord cu Anthony. De ce ajutăm un gunoi, cât pe ce ucigaş de poliţist?
Scuză-mă? N-am spus asta!
Era duminică dimineaţă, când poliţia l-a anchetat pe Curtis, corect?
- Da. - Zice aici ca are soţie şi doi copii.
- Ei unde erau? - Nu ştiu. Bună întrebare.
În plus, când Curtis era în armată, a fost la comunicaţii,
deci ar fi ştiut totul despre GPS.
Sophie s-a mutat cu parinţii ei acum o lună.
- Şi a luat copiii cu ea? - Da. Smith a trimis secretarei mele...
o pereche de pantofi Jimmy Choo şi a trimis soţiei mele chitanţa.
O pereche de pantofi? Atât i-a luat mariajului tău să eşueze?
Nu, nu, aia a fost tensiunea.
Asta au fost cei 400 de mii pe care i-a scos în numele meu.
Asta a fost iadul pe pământ în care mi-a transformat viaţa,
numai că nimeni nu vrea să ajute şi nimeni nu vrea să asculte.
Inclusiv soţia ta... Deşteaptă chestie.
Noi te vom asculta, Justin. Şi dacă te credem, s-ar putea chiar să te ajutăm.
- E prea târziu. A câştigat. - Nu asta-i atitudinea, dl colonel.
Sunt doar curios, bine?
Când ţi-ai revenit, ai gândit "la naiba, tot aici sunt"
sau "slavă Domnului, a fost doar un strigăt pentru ajutor"?
- Îl recunoşti pe acest bărbat? - Nu, nu cred.
Ştim că Audrey locuia singură, dar cum rămâne cu prietenii?
Uite, îmi pare rău, mi-a placut Audrey, dar... n-am cunoscut-o cu adevărat.
Credeţi că e posibil să-l fi recunoscut pe şofer?
Poate. Adică, n-a fost ca şi cum Audrey îi era în drum. A trecut intenţionat peste ea!
Dacă iese din comă, îşi va aminti?
N-am cunoscut-o pe Audrey Byrne.
Nici măcar n-am auzit de ea, aşa că de ce aş fi trecut peste ea?
Un alibi ar fi de ajutor acolo.
- Am fost să văd două filme. - Unde?
- La The Rex în Greenwich. - Ce, adică două filme?
Da. Lunea e preţul la jumătate.
De când m-a părăsit Sophie, mă duc aproape săptămânal.
- Deci ai fost singur cinci sau şase ore? - De asta a ales lunea.
- Smith e deştept. - Cum ai plătit?
Numerar... de acum, numai numerar.
E un alibi groaznic, nu-i aşa?
Putem verifica camerele de la cinematograf.
Haide, Justin. Cine e el?
Cineva te urăşte de ajuns ca să-ţi strice căsnicia, să-ţi însceneze o lovitură...
Ce, trebuie să am o bănuială? Adică, să încerc să ghicesc?
- Asta spune soţia mea. - Şi?
N-am... n-am nici cea mai vagă idee cine e.
De asta îi spun Smith.
Eşti ceea ce mănânci, dar şi ceea ce cheltui.
Am folosit tranzacţiile cu card şi retragerile de numerar ca să trasez...
o hartă temporală a activităţii ei recente, cu cardul de transport, cardul de metrou...
taxe de aglomeraţie şi de parcare ca să numesc doar patru.
Personal, cred că e revoltător că ştim toate prostiile astea, dar asta e...
De ce? Dacă nu ai nimic de ascuns, nu ai de ce să-ţi faci griji.
Amprenta electronică a lui Audrey Byrne în ultimele 3 luni.
Majoritatea concentrate în zona Highgate, unde locuia, cu călătorii săptămânale...
la Westfield, în Shepherd's Bush... Doamne, cât poate cumpăra...
şi o noapte la un hotel scump din Dorset, care era o nuntă, judecând după...
- Vreo suprapunere cu Curtis? - Aşteaptă! Lasă-mă să mă dau mare...
judecând după recenta achiziţie de pe daruridenuntapentrutine.com
şi după rochia Gaultier pe care a cumpărat-o cu o zi înainte.
Tessa?
Cheltuielile lui Curtis sunt mari, dar sunt toate online, fără prezentarea cardului.
- Dăcă sunt cheltuielile lui. - Păi... exact.
Asta spune că, recent, a folosit cash doar în supermarket şi în benzinării.
Cum urmăreşti plăţile cu cash?
Pentru că toate merg pe cardul Nectar şi, să bată tobele, vă rog,
aşa îi pot pune pe Audrey Byrne şi Justin Curtis în aceeaşi benzinărie
de pe centura de nord, acum 3 săptămâni, la un interval de mai puţin de 10 minute.
Aşa că, ori Curtis e al naibii de ghinionist...
Ori o urmărea.
Atenţie! Folosiţi cu grijă!
- Risc de sinucidere? - Mincinos!
De ce ar vrea un sinucigaş dovedit sa mintă?
Oamenii inventează moartea. De ce să nu inventeze un hoţ de identitate?
Te salvează de ciorovăiala dispariţiei, plus că generează titluri de sprijin.
- Asiguratorii sunt obligaţi să plătească. - Citeşte cum trebuie dosarul...
Afacerea lui Curtis era de 300 de mii net, înainte de a fi luat la ochi..
Justin Curtis a salvat viaţa unui om în Irak.
L-a cărat în spate 45 de km. Am citit partea asta de dosar.
- Şi? - Şi cineva i-a clonat cardul de credit,
el s-a făcut praf şi şi-a pus arma la cap?
Asta-i o uşoară distorsionare a faptelor.
E un supravietuitor, Martha... În plus, alibiul său e de rahat.
Tessa?
GPS-ul din Range Rover a fost reactivat în dimineaţa asta la 5:00 a.m.
Pe sau sub Westway.
Raiul camerelor de supraveghere.
Criminalistul spune să nu-l citez, dar există sânge pe grilă.
Şi paznicul parcării confirmă că nu a fost aici noaptea trecută.
Deci, Curtis, dacă nu s-a furişat pe lângă paznicul înarmat...
să conducă până aici şi să se întoarcă la timp pentru noi, atunci...
Atunci l-am scăpat din mână.
- Crezi că e prea uşor? - Nu, îmi place să fie uşor.
Cum rămâne cu semi-eşecul de la benzinărie?
Sunt 10 minute distanţă, eu numesc asta eşec complet.
Deci?
Deci, suntem aici, doar pentru că am fost conduşi aici.
Nicio amprentă unde te-ai aştepta să fie.
Volanul, schimbătorul de viteze, mânerul uşii au fost şterse.
- Şi apoi uită de sânge? - Trebuie să fi găsit ceva.
Un bilet de îmbarcare, pe scaunul din spate, din iunie 2007.
Dar maşina i-a fost închiriată lui Curtis abia acum trei luni.
- Tessa, spune-mi, te rog, că ai camerele. - Nu chiar.
E vreun ecran sau gel pe parbriz?
- Da, este. Cum de ai ştiut? - Uită-te şi tu! Ţi-am trimis un link.
A... Smith există... şi nu-i place să fie fotografiat.
Smith a fost atent şi disciplinat.
A deschis 12 carduri de credit pe numele lui Curtis, dar mereu pe altă adresă.
- 12 adrese diferite? - Da. Am fost la jumatăte dintre ele...
blocuri mari, nesigure, cu holuri comune, unde poşta este aruncată...
Şi atât de dispersate, încât nu pot ghici unde locuieşte.
Smith a exploatat credibilitatea bună de creditare a lui Curtis...
şi a cheltuit 500 de mii în şapte luni.
Tot el, a cumpărat acţiuni la banca japoneză grav afectată LLB,
a doua zi după sinuciderea bine mediatizată a fondatorului ei.
- Cel puţin are simţul umorului. - O, e un hohot...
Aşteaptă să-ţi radă cineva contul din banca.
A mai închiriat, dar n-a folosit, o casă în Notting Hill,
şi apartamente în John's Wood şi Mayfair.
Deci a avut nevoie de multiple identităţi pentru închirieri?
Permise de conducere clonate, facturi furate de utilităţi
si o copie a certificatului de naştere al lui Curtis.
Nimeni nu ajunge atât de bun, fără practică.
Jose, verifică toţi hoţii de identitate din ultimii trei ani, fără fraudele organizate.
Bine.
Cum a făcut rost de facturile de utilităţi?
A redirecţionat poşta lui Curtis către o căsuţă poştală,
dar apoi le-a trimis pe toate mai departe, rapid ca să nu se prindă.
Furtul identităţii e ca spargerea casei.
Adică, odată intrat, şi numele de fată al mamei e tot ce ai nevoie, totul e al tău.
Datele creează date, faptele schimbă faptele, parolele deschid parolele.
Dacă putem găsi pe unde a intrat, asta ne va spune ceva despre Smith!
- E un mare "dacă". - Şi n-a folosit adresele astea vreodată.
- Da. - Deci nu o face pentru bani.
Nu banca lui Curtis încearcă s-o spargă ci pe Curtis.
Nu-i vrea identitatea, îi vrea sufletul. Şi Curtis n-are idee cine e?
Unitatea Identity?
Unde eraţi când a lovit furtuna?
Nimănui nu-i pare mai rău decât mie că n-am auzit de cazul ăsta mai devreme,
dar îl căutam urgent pe omul pe care soţul dvs îl numeşte Smith.
- De fapt, chiar credeţi că există? - Absolut.
E un zâmbet de uşurare sau unul de vinovăţie?
E un zâmbet de "nu pot crede că ascultaţi, în sfârşit, când e prea târziu."
Un zâmbet vinovat, atunci. Ai avut dubii.
- Ce? - E-n regulă, ne poţi spune.
M-am gândit că adversitatea aduce oamenii împreună.
Nu am idee deloc despre ce vorbeşte.
Te-ai mutat, Sophie. Nu ai stat alături de bărbatul tău.
Tu unde ai fost când a lovit furtuna?
Aveai grijă de mami şi tati cu copiii alături...
în timp ce Justin era aici, între whisky şi o armă?
Nu mi-a dat voie. Trebuia să se descurce pe cont propriu.
Deci, nu era deloc vulgar faptul că a trimis o pereche de pantofi secretarei.
N-a fost Justin. A fost el!
Cine? Smith?
Da.
Nu poţi s-o spui, aşa-i?
Smith. A fost un pic prea ciudat, nu? Că Justin i-a dat un nume...
avea un iz de obsesie, de iluzie.
Te-a făcut să te întrebi, cumva neloial, dacă ori a pierdut controlul,
ori Justin şi Smith sunt una şi aceeaşi persoană.
Nu ştiu unde se duce sau ce face. A zis că are nevoie de timp să se gândească,
relaxare pentru afacerile lui.
Toate prietenele mele cred că-i vorba de altă femeie. Eu ştiu că nu-i aşa.
Şi, da, ştiu cât sună de naiv.
Şi crezi că acolo l-a întâlnit pe Smith? În cealaltă parte din viaţa sa?
Poate... nu ştiu.
Nu ştiu ce să mai cred.
Am verificat numărul tichetului pe care l-aţi găsit în Range Rover.
Suficient să accesez lista pasagerilor obişnuiţi, fără parolă, iar, de acolo...
să identific pasagerul ca John Tudor,
un avocat cu greutate din Beech Drive nr. 34, Richmond. Şi am menţionat...
că-i vegetarian, iar ziarul preferat la îmbarcare e "The Independent"?
- Ok, data viitoare iau trenul! - Da, dar contul lui e suspendat din 2007.
Ai zis John Tudor? Tocmai l-am ales în selecţia mea cu alte victime posibile.
De ce l-ai ales?
Păi, în 2007, John Tudor a depus plângeri despre un hoţ de identitate necunoscut...
care închiria case, maşini şi yahturi pe numele lui.
Yachturi? Şi l-ai ales? De ce?
Pentru că John Tudor e în închisoare pentru crimă.
Avocata stagiară Alice Fielding a fost găsită înjunghiată mortal în patul...
în care fusese cu Tudor. A fost găsită spermă, ştiţi... în ea.
Acolo sus stătea ea.
Cam cu o săptămână înainte să fie ucisă, sora mea m-a sunat plângând, deoarece
John vroia să renunţe la apartament. Dintr-o dată, nu şi-l mai permitea.
A crezut că-i ceva serios? N-ar fi renunţat la soţie şi copil pentru una mai tânără?
Uite ce, sora mea nu era vreo distrugătoare de căsnicii geloasă.
Avea o viaţă şi fără John. Urma să devină avocată!
N-a intenţionat să o jignească. Nimeni n-o judecă pe sora ta. Nici pe departe!
Mulţumesc.
Nu-i de mirare că n-au reuşit să-l mai închirieze de atunci.
De ce nu şi-a mai permis chiria? Trebuie să fi avut un motiv.
John a fost victima unui hoţ de identitate.
Un tip i-a clonat cardurile, a creat creat debite imense pe case pe care
el nu le-a folosit niciodată, vacanţe în care el nu s-a dus.
Ce se întâmplă? John a făcut recurs?
Ce te-a făcut să crezi că el a ucis-o pe sora ta?
Nimeni altcineva nu ştia de apartament, în afară de mine.
- Nimeni altcineva n-a ştiut că ea e aici. - Chiar aşa?
Din experienţă, secretele unora nu sunt nici pe jumătate secrete pe cât cred ei.
N-ai nevoie să-i ştii ca să-i omori...
Niciodată să nu mai încerci să-mi subminezi autoritatea în faţa unui martor.
"Sora ta s-a-ncurcat cu unu' însurat. A primit ce merita."
- Asta ai spus tu, în linii mari. - Ba n-am zis nimic de genul ăsta.
- E ceea ce gândeşti. - Ce treabă are ce gândesc eu?
Pentru că iese la iveală! Acum crede că dăm vina pe sora ei. Aveam nevoie de ea.
Ok, da. Cred că Alice Fielding era lacomă, egoistă şi co-autoare la propriul ghinion.
Uită-te la tine, te-ai făcut foc şi pară!
Ce, am o scară de valori, echivalent fiind oare cu un străjer al Vechiului Testament?
Vieţile private ale altora sunt vieţilor lor private.
N-a avut o aventură de o noapte! Şi-a întemeniat un cămin cu tatăl unor copii!
Da, dar e vina lui, nu a ei.
Dar asta mă împiedică să regret profund că o viaţă a fost curmată brutal la 29 de ani?
Nu mai fi aşa rudimentar.
Ce dracu' înseamnă "echivalent"?
Ne cunoştea obiceiurile, tabieturile.
Ştia că urma să facem sex şi ştia că ne vom muta.
- Regret, Dl. Tudor, dar cum ai... - Nu, nu, nu!
Nu întreba "cum" când e vorba despre el. Acceptă, doar, că el ştie tot.
Acceptă că te urmăreşte când dormi.
Acceptă, împacă-te cu ideea şi apoi, numai apoi, ai o şansă.
Ştii că avocatul meu nici măcar nu mai discută asta cu mine?
Crede că, dacă cineva mă urăşte suficient cât să-mi însceneze o crimă...
- Ar trebui să ştii exact cine este? - Exact!
- Dar nu ştii? - Nu. N-am nicio idee.
El ştie cine cine sunt eu, corect...
Ştii care-a fost primul lucru cumpărat după ce mi-a clonat cărţile de credit?
- Un telescop! - "Te urmăresc!"
Da. A văzut totul. M-a văzut cu amanta.
Un bărbat de vârstă mijlocie, slab, lacom, încercând să pună mâna pe tot,
Alergând între serviciu, amantă, familie, minciuni, minciuni...
A văzut totul.
Informaţia înseamnă putere...
iar el are toate informaţiile.
Obişnuia să facă unele chestii să se dea mare, ştii, chiar spre final...
cum... cum ar fi să arunce cu vopsea în mine...
să fiu nevoit, astfel, să mă întorc în apartament.
Era verde Farrow & Ball, exact nuanţa folosită de Alice să dea culoare pereţilor,
ca să ne recuperăm avansul.
Vroia să pară că ai v-aţi certat. Alice aruncă vopsea în tine, supărată fiind...
că pleci din apartament, iar tu ai înjunghiat-o într-un momet de furie.
Da. Acum te-ai prins.
Credem că cel care ţi-a furat identitatea l-a ţintit şi pe acest tip, Justin Curtis,
A folosit o maşină, trecută pe numele lui Curtis să o omoare pe această femeie.
Regret, nu-i cunosc pe niciunul dintre ei. Dar vă arăt altceva, în schimb.
Nicole White. Profesor Nicole White.
Fostă Vicepreşedinte al colegiului Queen Katherine de la Universitatea din Londra.
Cred că şi ea i-a fost victimă.
- Vom vorbi cu ea. - Mult noroc!
S-a sinucis anul trecut în închisoarea Eastfield.
Am scos dosarul Nicole White şi ar putea fi una dintre primele victime ale lui Smith.
S-a spânzurat în închisoare, în timp ce era evaluată de către Autoritatea Tutelară.
- Autoritatea Tutelară? - Era acuzată că a răpit un bebeluş,
găsit în portbagajul unei maşini închiriate pe numele ei.
Dă-mi voie să ghicesc: o maşină despre care nu ştia nimic.
White era căsătorită, studii postliceale, când a şi rămas gravidă cu un student.
A intrat în depresie după ce a întrerupt sarcina şi-a avut parte de consiliere.
Dar problemele ei erau abia la început.
S-a trezit luptând cu un hoţ de identităţi, care a creat datorii de mii de lire...
în numele ei şi care, a şi răsucit cuţitul trimiţând dovezile sarcinii soţului ei.
Înapoi! Ce avem, concret, ca să o lege de maşina în care a fost găsit bebeluşul?
Două grămezi de ADN, un şerveţel mototolit cu ruj uscat...
şi mucuri de ţigare în scrumieră.
Pe ambele, Smith le putea lua din gunoi. Cine a anunţat poliţia?
Un telefon anonim care n-a dorit să îşi facă cunoscută identitatea?
Corect şi corect!
Urgenţele, ce serviciu solicitaţi?
Nu sunt sigur... Dacă nu o iau razna, cred că aud un bebeluş plângând...
din portbagajul unei maşini, parcată la monument, pe Pudding Lane.
- Puteţi să-mi spuneşi numele? - Eu plec! Trimiteţi pe cineva repede!
Bine-ar fi ca Audrey Byrne să se trezească cu memoria neafectată.
Să nu uităm că am ajuns la Nicole White datorită lui Tudor,
iar la Tudor am ajuns doar datorită unui tichet de îmbarcare...
lăsat în maşina ireproşabil verificată de către criminalişti.
- Ne duce de nas. - Ce idee fericită.
- Ce sugerezi să facem? - Nu ştiu.
- Poate să vorbim cu Curtis, din nou. - Curtis?
Da. E clar că ascunde ceva cu alibiul acela al lui de cinema de şase ore.
- De ce-ţi doreşti aşa tare să fie vinovat? - De ce-ţi doreşti tu să fie nevinovat?
Speri că Dna Curtis nu-l mai primeşte înapoi?
Haide, răspunde! N-o să trag cu urechea.
Curând. E în topul priorităţilor mele.
Da. Contează pe mine. Te sun eu.
- Cine e, prietena ta? - Nu.
Scuze, n-am vrut să...
Despre Audrey Byrne...
- Audrey era singură când a murit? - Nu înţeleg! Era stabilizată!
- Ce este? - Întrerupătorul de la perfuzie...
Noi nu-l lăsăm niciodată deschis în felul acesta.
Paza.
Pleacă de lângă patul ei, cam cu 25 de minute înainte să pierdem semnele vitale.
- Şi? - Şi n-am nici cea mai vagă idee cine e.
Testele vor confirma, dar medicii cred că a pus clorură de potasiu în serul fiziologic,
producând un atac de cord.
- Clorură de potasiu? N-o iei de la Boots. - Nu, într-adevăr.
Verificaţi furnizorii de medicamente pentru spargeri sau lipsuri din stoc.
Ei haide, probabil i-a luat strecurat vreunui tehnician o hârtie de 20.
Smith are cam 1,80 m, dar luând în calcul mersul ciudat şi tot ce ştim despre el,
nu pot exclude posibilitatea ca el să poate tocuri.
- Forma facială? - Regret, am nevoie de o faţă pentru asta.
Bloom?
Deci, ce avem ca să mergem mai departe?
Dacă o mai chestionaţi pe soţia mea, vă rog să anunţaţi ca să ne luăm un avocat.
O, deci asta e, nu-i aşa?
Adevăratul Justin Curtis va mai sta vreodată drept?
Ai făcut faţă unora dintre cei mai periculoşi insurgenţi ai lui Saddam,
apoi cineva te fură de pe cărţile de credit şi tu, dintr-o dată, nu mai faci faţă.
Sau poate greşesc. Poate că, atunci când ai pus arma în gură, jucai teatru.
Ştiai că lunetistul ţi-ar produce o rană neletală, transformându-te în victimă.
- 5 cm mai la stânga şi m-ar fi ucis. - Un risc calculat.
- Mă faci laş? - Te fac un mare plângăcios.
De ce? Ofenseză ceea ce a mai rămas din erou de aici?
Să nu mai scoţi niciun nenorocit de cuvânt.
Deci, eşti mândru de trecutul tău militar? Doar ca să ştiu.
- Care-i problema ta? - E că minţi!
Şi acea minciună e piedica peste care nu putem trece.
Unde-ţi petreceai cealaltă parte din viaţă, Justin?
Haide! Cu toţii avem câte una.
Renunţă acum şi ai putea avea o şansă să-ţi salvezi prima ta parte din viaţă.
- Am citit despre eroismul tău, Justin. - Nu-ţi bate joc de mine!
Cu o litră de şrapnel în şold, ai cărat un camarad 50 km prin teritoriul inamic.
Ăsta-i adevăratul Justin Curtis!
Smith n-ar fi putut să-i fure identitatea nici cu toate informaţiile din lume.
N-ar fi putut niciodată să-l pună în genunchi pe acel om.
Dar ceva a făcut-o.
Nu, vreţi doar să las arma jos...
Robert Cannon.
Robert Cannon m-a adus în genunchi.
Sergentul Robert Cannon? Omul pe care l-ai salvat?
Omul pe care l-ai cărat 50 km?
I-am promis că, dacă supravieţuim, dacă ajungem acasă, vom fi împreună.
- Aşa... - Aşa.
Doar că eu nu l-am urmat. L-am păcălit.
Nu pot să fiu homosexual. Nu mă pot obişnui.
Nu sunt eu... Şi, totuşi...
Şi, totuşi... bănuiesc că nu poţi să te cerţi când e sculată.
Vorbeşte-mi de Robert.
Robert adună resturile, atunci când nu sunt cu familia, când nu sunt la muncă.
- Şi ce părere are de asta? - E profund revoltat...
şi deraiază doar ca să aflu eu cât de revoltat este.
Smith ştie despre Robert. Te pedepseşte pentru Robert.
- Ce? - Celelalte două victime erau ca tine...
familişti în toată regula, cu o mică latură ascunsă.
- Acea mică latură o urăşte el. - De ce-i pasă?
Nu te gândi "de ce?", întrebarea e "cum?" Cum de l-a atras?
Cum de v-a ales şi s-a oprit la voi trei, cum a avut acces...
la datele voastre personale şi financiare?
Eu cred că ai cheltuit bani pe ceva care i-a dezvăluit acea latură lui Smith.
Haide, Justin!
Acum... 18 luni...
Robert a pus în scenă un protest al vieţii în promiscuitate.
La sfârşit, am insistat să facă un test pentru SIDA.
- Unde? - La Clinica Wilton de pe strada Harley.
Tu ai plătit? Scuză-mă, te rog!
Tessa, Nicole White a făcut avort într-o clinică privată.
Te rog, spune-mi că era Clinica Wilton de pe strada Harley.
Nu, mă tem că nu. Spitalul Particular Walbrook, din Kent.
Rahat! Trebuie să existe o legătură! Companie mamă, ceva...
Trebuie să vedem dacă John Tudor a făcut vreo intervenţie legală...
în afara sistemului public de sănătate.
Singurul punct comun pe care îl pot găsi e Modular Healt SRL, care e, citez:
"Liderul naţional în furnizarea soluţiilor pentru reţele în industria medicală..."
"incluzând diagnosticarea pacienţilor, servicii adiacente..."
"procesare reclamaţii şi furnizare de medicamente şi echipamente."
O mină de aur cu informaţii bogate şi stranii, plus acces la clorura de potasiu.
- Merci, Tessa. - Ok.
Tessa? Ce n-ai înţeles din "dacă sună Bloom, mă anunţi"?
Crede că ştie cum îşi alege Smith victimele.
- Continuă! - Vrea să-l chestionăm iar pe John Tudor
şi să verificăm o companie numită Modular Health SRL, din Wapping.
- Anthony, ia-ţi haina! - N-ar trebui să aflăm...
Ia-ţi haina!
Ai făcut vreodată vreo intervenţie legală în afara sistemului public de sănătate?
Ă, nu prea. Am făcut nişte contraprocese pentru Clinica Harbour, din Chelsea.
A fost ceva neobişnuit în modul în care ai fost plătit?
Presupun că da. Mi s-a plătit onorariul într-un cont pe numele lui Alice.
- Adică Alice Fielding, amanta ta? - Corect.
Deci, puteai plăti chiria la apartament fără ca soţia ta să ştie?
În principiu, da.
Bine, păi, mulţumesc pentru cooperare dle Tudor.
Stai! Ştii cine-i tipul? L-aţi ridicat? Ştii cine...
Harbour face parte din acelaşi grup ca şi Clinica Wilton.
Modular Health se ocupă de plăţile lor, inclusiv pentru angajaţi.
Deci, Smith lucrează sau a lucrat pentru Modular Health.
Bine lucrat! E o lucrare excelentă, D.I. Bloom.
- Anthony! - Ok, uite şi veştile proaste!
Modular Health are 2.700 de angajaţi la nivel naţional...
şi subcontractează jumătate din activitatea de IT.
Dacă vrem să-l prindem pe Smith din grămada asta uriaşă...
avem nevoie de ceva mai mult decât amprenta aia vocală gâjâită.
Ziceai că Smith ne duce de nas. Detaliază!
Abandonarea Range Rover-ului, l-a exonerarat pe Curtis de accident...
Lăsarea unui bilet de îmbarcare ridică dubii cu privire la condamnarea lui Tudor.
Crezi că ne serveşte cu picătura, dar, în realitate, ne distrage atenţia?
- Poate... - De la ce? Ce nu vrea să vedem?
N-am idee... Chestia care nu se potriveşte, presupun.
Bine! O luăm de la capăt, să găsim chestia care nu se potriveşte. Jose!
Păi, cel puţin două dintre victimele lui Smith erau vinovate de infidelitate.
Nicole White, îi este înscenată o infracţiune pentru care pare...
persoana cea mai capabilă să o comită, furtul unui bebeluş.
Ditto John Tudor! I-a ucis amanta nedorită într-o locaţie secretă...
despre care nu ştia nimeni altcineva... Justin Curtis...
Justin Curtis nu se potriveşte!
Avea o relaţie extraconjugală cu amantul său din armată Robert Cannon, din 2004.
- O, acum ne spui şi nouă! - Scuze!
Doar că acel accident al lui Audrey Byrne... nu-i în regulă...
Adică orice i-ar fi pus la cale Smith lui Curtis ar fi trebuit să-l expună sexual?
Pedeapsa ar fi trebuit să se potrivească crimei înfăptuite.
Ce adică, un băiat de închiriat cu ora, ucis în garajul său sau aşa ceva?
Exact! Toţi erau infideli...
dar poate că Smith o vroia pe Audrey ucisă din propriile motive.
Mă întreb dacă şi ea îşi făcea de cap.
Vecina ei a spus că a crezut că Audrey l-ar fi putut recunoaşte pe şofer.
Asta nu şi-a permis el să ne dăm seama.
Şi de aceea n-a putut să rişte ca ea să se trezească din comă.
Ei bine, ai avut dreptate!
Banii lui Audrey Byrne i-au fost lăsaţi de către şeful ei, Joe Coulson,
un antreprenor milionar din Guildford care-a murit acum 10 ani.
Când a murit, văduva lui şi fiul de 14 ani, Peter...
au avut o surpriză tare neplăcută după înmormântare.
Nu doar că se culca cu secretara, Audrey Byrne, dar i-a şi lăsat toţi banii.
Văduva lui Coulson, Valerie, a murit până la Crăciun.
Cauza morţii, i-a cedat ficatul.
- Dar fiul său? Peter? - A renunţat la şcoală înainte de liceu...
iar după aceea, nimic. Nicio înregistrare.
Nici măcar o singură plată către asigurări de stat.
Când a murit mama lui, era minor.
Trebuie să fi existat un tutore numit de către tribunal.
E vorba de sora mai mică a lui Coulson, Ursula.
Pentru cei din afară, decizia fratelui meu a părut inumană...
Dar Audrey l-a făcut fericit. A vrut să-şi arate recunoştinţa.
Cum rămâne cu recunoştinţa faţă de soţia sa şi fiul său?
Odată ce Valerie a avut preţiosul său bebeluş, nu i-a mai păsat de fratele meu.
A trebuit să-i spăl şi să-i calc tricourile.
- Peter şi mama lui erau apropiaţi? - Sudaţi la şolduri.
Cel mai ruşinos băiat pe care l-ai întâlnit vreodată, dacă nu-i mami pe-aproape.
Deci n-a fost cea mai bună zi din viaţa ta cea în care ai devenit tutore?
Am încercat... Chiar am încercat, dar...
Peter a fost unul dintre acei oameni care era acolo... dar nu era acolo...
dacă înţelegi ce vreau să zic... Să fiu cinstită, îmi dădea fiori.
Când te întorceai şi-l vedeai cum stă acolo, privindu-te, fără pic de jenă...
Ai mai auzit de el? La aniversări sau de crăciun?
Doar o singură scrisoare... în care spunea că tatăl său şi Audrey
i-au distrus viaţa, iar eu am complotat cu ei.
- Câteva zile mai târziu, fratele meu... - Ce? Continuă, Ursula!
Cineva a săpat şi a i-a dezmembrat... corpul...
L-au împrăştiat prin tot cimitirul.
Am trimis poliţia direct la Peter, dar nu l-au putut găsi.
Peter Coulson avea 16 ani când a fost făcută această fotografie.
Deci, cum arată la 24?
Ăsta-i el la 16 ani.
Ăsta-i cum ar putea arăta opt ani mai târziu.
Ăsta-i Alan Hall. Analist independent. Cel mai bun pe care l-am avut vreodată.
Să fiu cinstit, arată mai mult aşa.
- E genul juvenil la 24 de ani? - E... unic, e Alan.
L-am luat înapoi când am dat de greu.
- Înapoi? De unde? - A plecat la UNI.
Hristos mai ştie ce vor să-l înveţe.
- Ai o adresă pentru el? - Da, de fapt, chiar două.
A trebuit să-i trimit urgent un pachet acum câteva luni,
iar el mi-a dat o altă adresă decât cea de la dosar.
Atunci, pe aceea o vrem.
- Care dintre ei e astăzi? - Mă scuzaţi?
Eu şi soţul meu avem 11 copii adoptaţi. Ne-am obişnuit cu ciocăniturile.
Simon? N-are necazuri, nu-i aşa?
- Şi unde-i Simon astăzi? - La şcoală! E tocilar.
- Are examen săptămâna viitoare. - O, da, sigur că are...
Un bărbat de 24 de ani ascuns într-o şcoală? Te gândeşti la acelaşi lucru?
Nu. Şi-a recuperat moştenirea, acum îşi doreşte şi copilăria recuperată.
E o perioadă de studii, aşa că, ştiindu-l pe Simon, e în bibliotecă.
Da, bine, ne descurcăm de aici. Mulţumesc.
Scuză-mă? Simon?
- Eşti bine? - Du-te!
Nu alergaţi!
La o parte!
Rahat! Scuze!
Scuze!
La o parte! La o parte! La o parte!
Peter!
Nu mă cheamă Peter.
Când condamnaţii pe viaţă scapă, doctorul închisorii le spune acelaşi lucru
în 100 de feluri: "N-o pot recupera!"
Altcineva locuieşte în casele lor, şi-o trage cu nevastele lor, fac copii împreună.
Nu poţi pedepsi fiecare infidel nenorocit din oraşul ăsta!
A trecut timpul şi să alergi împotriva lui te va măcina... ca şi cancerul.
Nimic nu mă macină.
Am timp din belşug.
Nu şi dacă continui să pretinzi că eşti şcolar.
- Pot să fiu cine vreau. - Ce urmează? Şcoala primară?
Ştii care-i diferenţa dintre mine şi orice alt ratat din oraşul ăsta?
Eu sunt liber! Liber ca pasărea cerului!
Când vei ieşi, aminteşte-ţi ce ţi-am spus: N-o poţi recupera!
Bine lucrat, dl Ofiţer!
La dracu'! Brendan!
Ei bine, şi eu mă bucur să te văd, Atif.
E o aniversare! Haide!
- Şi o petrecere de adio! - O, da? Pentru cine?
Pentru noi toţi. Un nenorocit l-a turnat pe şefu' la poliţie.
Cât timp poate alerga o găină fără cap?
Mă întorc.
Brendan!
Scuze, Halit.
Soţia mea mereu îmi zice să stai cu noi...
"Ce mai face prinţul Brendan?" zice ea.
"Nu ştiu," îi spun... "A dispărut."
Atunci, transmite scuzele mele şi către Alara.
- Şi către tine, desigur, Adile. - Scuză-mă, Brendan.
Adile! Unchiul tău e aici!
=ROSub-VTeamEN= =www.subtitrari-team.ro=
=ROVEN-SubTeam= rov_en@yahoo.com