Hänt tidigare:
Megan? - Var är min dotter?
Mamma!
Vad vill ni mig?!
- Var är vi? - Jag vet inte.
Vi är gisslan. Jag fattar inte. Vad är det här för kidnappning?
- Biometriska implantat. - Vi bär på bedövningsmedel.
"DÖDA DIN GRANNE OCH GÅ FRI"
Jag är nästan klar.
De har lagt det rakt mot en muskel. Du måste vara stilla.
Nästan klar.
Jag har den.
Jag fick ut den.
- Vem står på tur? - Jag.
Jag ska bara sy ihop honom.
Bara ett stygn till.
Är du redo?
Vänta lite!
En och en halv meter. Det räcker för att dra er tillbaka om det händer igen.
Gå sakta. Vi vet inte om det var implantatet som slog ut oss.
- Är det bra så? - Ja.
- Nu är du där. - Säker på att det var här?
Markera stället.
Ta nu ett steg till, långsamt.
Markera där.
Det ser bra ut.
Markera.
Ser bra ut.
"DÖDA DIN GRANNE OCH GÅ FRI"
Markera.
Ser bra ut.
- Markera en till. - Stanna!
- Släpp!
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Lyssna... Jag vill bara träffa min dotter.
Vad det här är eller vad ni än vill...
...det måste finnas nåt jag kan göra, vad som helst.
Jag vill veta om hon mår bra. Visa att hon är säker, så gör jag vad ni säger.
Jag ber er, snälla.
Snälla.
- Ganska konstigt. - VadÃ¥?
Det Ã¤r som att jag aldrig slog in den.
Ja, likadant med byrån. Allt har städats undan.
- Och sängen är bäddad. - Persiennerna är också borta.
Det finns fler än nattportiern och kineserna.
Men var är de?
Tänker jag på det för mycket blir jag bara knäpp.
-Tror du att det är vad de vill? - Gör du?
Jag vet inte.
Det verkar korkat, men...
...har inte allt varit det hittills?
- Mår du bra? - Ja, det gör jag.
Jag tror att de andra väntar på oss.
Varsågoda och njut.
Fisken är färsk. Delikat. Varsågoda, smaklig måltid.
- Vad fan var det där ute? - Troligtvis en ADS.
- En vad? - "Activ Denial System".
- Den överför högintensiva mikrovågor. - Stimulerar vattenmolekyler i huden.
Det är samma teknik som de använder för att värma en burrito på 7-eleven.
Militären använde det i Irak främst för att kontrollera folkmassor.
Den dödar inte, men det gör såpass ont att man önskar att den gjorde det.
Så smärtkanonerna täcker alla utgångar från stan.
Troligen området runt stan, utplacerade nånstans i utkanten av stan.
Jaha, så var det med det.
- Det måste gå att stänga av dem. - Det går säkert. Vi måste spana först.
Ta reda på hur många de är och var de befinner sig.
- Jag fattar inte varför. - Varför de gör det här mot oss?
Lösen. Den enda orsaken att hålla oss levande.
Eller så är vi med i nån sjuk dokusåpa i Dubai eller nåt.
De här kamerorna. Ett gäng turban- skallar garvar säkert ihjäl sig just nu.
Kollar in de otrogna som skriker av smärta.
Jag vet varför jag är här.
Min far.
- Vem fan är din far? - Amerikansk ambassadör för Italien.
Franklin Fairchild? Den före detta CIA-chefen är din far?
Vänta lite. Varför skulle din far kidnappa oss?
Jag sa att det är därför jag är här. Ni får själva lista ut varför ni är här.
Vad kan du möjligen ha gjort för att din far skulle vilja kasta dig i en stad-
-omgiven av smärtkanoner? - Saker.
Jag tycker att vi ska banka skiten ur nattportiern så fort han börjar igen.
- Varför då? - Han är uppenbarligen en av dem.
Jag instämmer. Han verkar vara den enda som vet mer än oss.
Inget går upp mot ett par trasiga knogar för att motivera samarbete.
- Det gör vi inte. - Det finns ingen anledning.
- Han vet inte mer än oss. - Precis, han sa det.
Sergeanten har rätt. Vi måste ta reda på vilka vi har att göra med.
Kolla upp den här stan.
- Jag håller med. - Jag också.
Sergeant.
Okej.
Ni tar den östra kvadranten. - Ni två, västra.
Ni tar den södra delen av stan, och jag den norra. Kolla byggnaderna.
Finns det källare? Finns det kartor över omgivningen? Allt som kan ge en ledtråd.
Två timmar max. Vi träffas här igen och lägger ihop vad vi vet.
- Några frågor? - Ja. Vilken Rambo film har du kommit ur?
Jag fattar inte. Hur ni komma med "barn överges"?
- Ni har övervakningsbanden. - De visar inget-
-som kan kallas avgörande. - Kvinnan var en snäll, hängiven mor.
Kom igen, Robert. Det är nåt större i gärningen.
Vad söker du, egentligen? Utomjordiskt bortförande?
- Du intervjuade mormodern, eller hur? - Ja.
Var det inget udda där?
- Hon är ju mer än skrämmande. - Det finns inga samband-
-mellan moderns försvinnande och henne. - Kan du kolla om det finns nåt i arkiven?
Jag är ganska upptagen, men... jag ska se vad jag kan göra.
Hur går det? Ska jag hämta nåt åt dig?
- Det är okej. - Latte, pedikyr?
Nej, det är nog bra.
Jag ska berätta varför det inte är bra.
Jag har väntat på en uppdatering av storyn.
Du gör inget på den. Du fumlar med den där återvändsgränds-
-kommer-ingenstans-saknad-mamma-storyn. - Det är nåt konstigt med den, Kat.
Jag kan det här. Nu försöker du övertyga mig om vilken fantastisk story det är.
Inte bara en fantastisk story, utan en story som berättar nåt.
En massa framsideuppslag...
Jag vet inte vad som har flugit i dig. I fem år har du gjort ditt jobb-
-och jag har älskat dig för det eftersom du gjort mitt jobb så enkelt.
Håll dig till det du är bra på. Överlåt det legitima till riktiga journalister.
Jag förväntar mig rykande nyheter på mitt skrivbord.
- En som tycker likadant som mig. - Åt helvete med hans områdessökning.
Jag heter Blackham, förresten. Bill Blackham.
Jag vet inte om jag har presenterat mig riktigt.
Charlie Morse.
- Vad är planen, mr Morse? - Det vet du nog, mr Blackham.
Vi väntar på att nattportiern visar sig och sen ska vi...
Här fanns en trevlig överraskning.
- Konjak, mr Blackham? - Det har jag inget emot.
Skål för framgång.
Och...
-...frihet. - Amen för det, broder.
Kom nu. Soldatpojken sa att vi skulle utforska alla byggnader vi kom in i.
Vad spelar det för roll om jag tar nåt att ha på mig?
Så...
- Är du läkare eller nåt? - Psykiater, faktiskt.
Men jag gick akututbildning på vårdlinjen.
- Vad tycker du? - Jag? Jag vet inte.
- Jag kan inget om mode. - Den är lite retro. Spelar roll...
- De tittar ju på. - Ja. Och?
Jag bara säger det.
Här har ni, era läskiga pervon! Använd de här som runkobjekt!
Kom nu, doktorn. Vi ska hitta nåt åt dig också.
Moira. Kalla mig Moira.
Moira.
- Häftigt namn. - Tack.
- Det är deprimerande. - Men hanterbart.
Det är inte kilometervis av hav eller taggtråd.
Träd. Träd är...träd.
Fast med smärtkanonerna och Gud vet vad.
Gud har inget med det här att göra.
- Så du tror på Gud? - Antar att du inte gör det?
Vet du att du har ett irriterande sätt att besvara en fråga med en fråga?
Förlåt, jag menade inte att...
Ja. Jag tror att det finns en Gud.
Allt jag vet är att jag inte väntar på Guds hjälp för att komma härifrån.
Det enda jag vet är att varje sekund jag tillbringar här är min dotter i fara.
Megan?
- Megan? Var är du? - Här inne, Nana.
Du verkar ha roligt.
Älskling, har du lekt med Nanas pussel?
- Ja. - Jag saknar ett par bitar.
Och ett pussel är ju inte bra om det saknas bitar.
Nej.
När du har lekt färdigt, letar du upp Nana, så ska vi ha ett litet samtal-
-om att respektera andras saker.
Alla vägar ut ur stan är täckta av smärtkanoner.
- Ingen överraskning direkt. - Vi såg bara träd från balkongen.
Träd?
ADS är väl kamouflerade, men de finns definitivt där ute. Lita på mig.
Jag kände varenda en av dem.
- Vi måste hitta en strömbrytare. - Eller komma med en plan "B".
Jag förstår mig inte på er.
Den mannen där borta... Han vet.
Vi kan slå huvudet mot smärtväggen hela dagen, men med rätt övertalning-
-kommer den jäveln där borta att leda oss härifrån.
Ursäkta mig.
Jag ville bara nämna att middagen serveras om en timme.
- Ni kanske vill fräscha till er. - Var är middagen ikväll?
- Shanghai Palace, tvärs över gatan. - Inte igen.
Jag vet inte med er, men jag är i desperat behov av en spadag...
...eller åtminstone en dusch.
- Ska du äta? - Ska du?
- Ja. Vi ses där. - Vi ses.
Så, Charlie, ska vi gå och få...
"DU KOMMER SNART ATT VINNA ETT PRIS ELLER BLI BELÖNAD"
- Ja? - Det är jag, Moira.
Ett ögonblick.
- Hej. - Du ser helt fantastisk ut.
Tack. Ska du inte med och äta?
Jodå. Men titta på det här.
- Den bara dök upp i mitt rum. - Får jag?
Visst.
En Vanessa Cardui-puppa. En Tistelfjäril.
Kokong just nu. Men du ser att färgerna kommer på puppans kanter?
Det betyder att hon är redo att komma ut snart.
- Är den giftig? - Nej, den är ganska vanlig.
Det finns över hela världen.
Du verkar veta mycket om den.
Ja, jag gillar att läsa om olika saker.
Har du lagt den här inne? Har du smugit dig in i mitt rum-
-och lagt den här... insekten här inne, Moira?
Varför skulle jag?
Hur skulle jag kunna göra det?
Jag förmodar att du inte kunde det.
Det är typiskt min pappa att tortera mig med en metafor.
Kan du vara mer uppenbar?!
- Nej, snälla. Gör det inte. - Jag vill inte ha den här.
Jag tar hand om den. Snälla.
Sak samma.
Hej, mina herrar. Hur kan jag stå till tjänst?
"DÖDA JOE OCH GÅ FRI"
Är det här ert svar?
Är det här vad ni vill?
Hjälp mig! Snälla, hjälp mig!
Hjälp mig, snälla!
- Snälla! - Vi börjar tröttna på ditt skitsnack.
- Gå! - Snälla. De dödar mig.
De bryr sig inte om mig. Jag sitter i samma sits som er.
- Kom igen! - Sluta!
- Vi tar hand om det här nu. - Lägg ner geväret, Blackham.
- Han är en av dem. - Det är jag inte. Jag lovar.
De kommer inte att döda en av sina egna.
Han får gå över gränsen så springer vi efter honom.
Det kommer inte att fungera!
Tror ni inte att de skulle ha gjort nåt om han var en av dem?
- Eftersom ni har spöat honom. - Ni kan inte hindra oss...
Okej.
Jag är ledsen för det här.
- Vart är han på väg?! - Jag visste det!
Såg ni det?!
- Förlåt. - Det här ska nog göra susen.
- Nej. Det är för tidigt. - Inte för mig.
Vad är planen nu, ditt snille?
När du har förstört vår chans att komma härifrån?
- Han har rätt. - Fan också.
Kanske...
Skulle vi ha torterat honom tills han gav upp?
Det hade aldrig funkat. Det gör det aldrig.
Men hade vi planerat det bättre hade en av oss haft chansen att fly.
Vad säger de - man är efterklok?
- Nåt sånt. - Tricket är att vara alert.
Är det allt, sergeant?
- Och be till Gud för vägledning. - Det är lättare sagt än gjort.
Du försöker inte tillräckligt.
- Jag vet sanningen, pappa. - Kan vi prata om det här senare?
Du kommer att få betala.
Han är en väldigt snäll man.
Det är öppet.
Mår du bra?
Jag känner mig bakfull, men har inte druckit sen jag kom hit.
- Kan det ha varit maten? - Du lider nog av en depression.
- Det är jobbigt för alla. - Det är en underdrift.
Jag vill visa dig nåt. Det kan få dig på bättre tankar.
Titta.
- Är hon inte fantastisk? - Jo...det är hon.
Vi borde släppa ut henne. Det vore terapeutiskt för oss båda.
Talar som en sann psykiater.
- Jag skulle vilja göra det, Moira. - Jag också.
Jag får en bra pension om två år. Varför riskerar jag den?
För att du är min vän? Det är nog för att du är skyldig mig en.
- Gud vad jag hatar dig. - Vad har du?
- Det är otäcka saker där, Mark. - Om Janet Cooper?
Om vad som hände henne.
Det handlar fängelse och det var svåråtkomlig information.
Men det är tillräckligt. Läs det själv.
Den här damen har varit med om en del. Kände du till hennes man?
- Nej. - Före detta. Jag är inte säker.
Han drog när hon var gravid. En skitstövel om du frågar mig.
Honom ser jag gärna bakom galler. Som alltid...du fick det inte från mig.
- Jag tar den. - Vem är du?
- Ingen du vill veta. Ge mig kuvertet. - Dra åt helvete.
Och jag som bad så snällt. Man respekterar inte hövlighet längre.
Jag tänker fråga dig en gång till. Ge mig kuvertet.
Duktig ponke.
- Vad handlar det här om? - Informationen får inte nå tidningen.
- Som Janet Coopers mamma. - Det är såna frågor-
-som kommer att bli din död.
Tori hittade en puppa i sitt rum. I en glasburk.
- En vad? - En puppa.
- Jag vet inte vad det är. - En kokong.
- Den dök bara upp. - Jaså?
Den låg bredvid lappen som jag fick i lyckokakan.
- Har nån annan råkat ut för nåt liknande? - Nej, ingenting.
Självklart inte. Det är bara min pappa som bråkar med mig.
- Så du tror att det handlar om dig? - Ja.
Vad var det?
- Vad i hela friden var det? - Det var nog smärtkanonen.
- Slog blixten ut den? - Vad väntar vi på då?
- Släpp mig! - Vart ska du?
- Vi borde ta skåpbilen. - Hur kommer vi åt nycklarna?
Jag kan tjuvkoppla den. Hallå? Jag sålde begagnade bilar.
Tiden är knapp. De kommer att få reda på att den är trasig.
- Vi måste skapa en avledande manöver. - Det kan jag fixa.
Kom igen! Skynda er!
Vill du ha nåt?
Jag kan hjälpa dig. Vi kan hjälpa dig. Snälla!
Jag vill hjälpa dig. Sluta, snälla. Vi kan hjälpa dig.
- Nu startade den. - Vänta! Moira är på restaurangen.
- Kör! - Kom igen!
- Skynda er! - Kom igen!
Åk härifrån!
- Kom igen, Charlie! - Hur vet vi att den är avstängd?
Jag visste att vi skulle klara det.
- Vet du vad klockan är? - Jag är ledsen, chefen.
Var har du varit? Jag var orolig.
Jag ville bara att du skulle veta att jag struntar i den saknade mamman.
- Vad fick dig att ändra dig? - Det var en återvändsgränd, som du sa.
- Vad är det här? - Jag slog huvudet i kylskåpsdörren.
- Jag kan göra så att du mår bättre. - Det räknade jag med.
När jag kommer hem ska jag äta den största steken jag kan få tag i.
Först måste vi åka så långt bort vi kan. - Eller hur, sergeant?
- Ja, sir. Till fots om så krävs. - Kalla mig Joe.
Ledsen. Det är en gammal vana. Jag heter Graham. Graham McNair.
- Trevligt att lära känna dig, Graham. - Detsamma, sir. Joe.
- Nån ska få betala för det här. - Jaså?
Om det så tar resten av mitt liv. Den som gjorde det här...ska få betala.
Det kan du räkna med.
- Du var smart där borta. - Vadå?
Du skrämde livet ur dem. Och räddade oss på köpet.
- Vad? - Vad är det?
- Vad är det för nåt? - Stanna inte.
- Vad sysslar du med? - Det är nåt som inte stämmer.
- Vi kommer att krocka! - Kom igen!
God kväll.
Regnet verkar lätta.
Det blir nog en vacker dag imorgon.
Titta där.
- Det ante mig. - Nej, Tori. Jag trodde att...
Du trodde fel, eller hur?
Du är bara en psykiater i raden.
- Jag är ingen psykiater. - Ursäkta?
Jag är en patient... En psykpatient.
Innan jag kom hit i alla fall. På St. Marys sjukhus i Sandusky, Ohio.
- Det här blir bara bättre och bättre. - Jag är ledsen.
Jag har problem med sanningen men jag kommer att bli bättre.
Snälla... Jag är ledsen.
Hallå?
- Vem är det? - Mamma?
- Är det du, Megan? - Ja, mamma. Var är du?
Var är du? Mår du bra hjärtat? Megan?
Mamma?
- Var är du älskling? Mår du bra? - Mamma?
- Var är du? - Du får inte ringa själv.
Hallå? Vem är det?
- Hallå? - Hallå. Mamma?
Jag kan inte höra dig. Vem är det? Hallå? Jag kan inte höra dig.
- Mamma! - Megan! - Mamma!
- Megan! - Var är du?
Ett ögonblick.
Vad gör du, Janet?
- Lägg ner pistolen. Vad är det här? - Säg det du.
"DÖDA JOE OCH GÅ FRI"
Janet... Det här är fel. Lägg ner pistolen.
- Min dotter är i fara, Joe. - Vi ska ta oss härifrån.
Du måste tro på att det finns ett sätt. Du måste tro, Janet.
Sluta, snälla.
Är det här vad ni vill? Att jag skjuter honom och går fri?
Jag ger mig av och får tillbaka min dotter och vi lever lyckliga.
- Är det så? - Stå stilla. - Janet.
Det här kommer inte att hjälpa din dotter.
Du vill inte göra det här. Titta på mig. Du vill inte göra det här.
Gör det inte, Janet. Det här är inte rätt sätt.
Vi är inga råttor i en labyrint! Vi är människor!
Jag tänker inte leka era sjuka lekar längre.
Om nåt...händer min dotter...
...kommer ni önska att ni tog livet av mig första dagen.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu - För bättre texter